Tervetuloa Kulmakivi-ohjelman pariin.
Olen toimittaja Kirsi-Klaudia Kangas.
Meillä on tänään vieraana Eija Saarenmaa.
Asut Kolhossa, Pohjois-Pirkanmaalla, -
joka on pieni kaunis kylä kahden järven välissä.
Kiva, että pääsit tänne. - Kiitoksia.
Halusin sut tänne mielenkiintoisen elämäntarinasi takia -
kertomaan meille siitä pikkuisen.
Mistä olet nyt tulossa tähän tilanteeseen?
Juuri nyt tulin Iso Kirja -opistolta, ja sitä ennen kotoa tietenkin.
Mitä siellä Iso Kirja-opistolla teit?
Tänään tein joitakin henkilöstödokumentteja -
yhdenvertaisuus- ja tasa-arvosuunnitelmaa, -
ja muuta semmoista, mikä liittyy laillisiin papereihin.
Okei. Sä opetat siellä myöskin jotakin. Kerrotko siitä?
Opetan siellä terapeuttisen sielunhoidon kurssilla -
ihmisen psyykkistä kehitystä, sielunhoidon etiikkaa.
Opetan maisteriopiskelijoille johtamista.
Nyt suunnitellaan DISC-työkalun käyttöönottoa myös seurakuntiin.
Ahaa. Kuulostaa maallikosta mielen- kiintoiselta ja vaikeatajuiselta.
Sulla on koulutusta takana.
Muistaakseni olet psykologian, teo- logian ja andragogiikan maisteri.
Eikö näin? - Joo.
Andragogiikka kuulostaa kummalliselta. Kerrotko, mitä se on?
Se on aikuiskasvatusta ja -koulutusta.
Ok. Onko sen vastapari pedagogiikka tavallaan? - Joo.
Enemmän niin kuin lapsille suuntautuva.
Aika jännä opintoyhdistelmä. Missä opiskelit?
Olen opiskellut Tallinnan yliopistossa.
Koska asuin siellä siihen aikaan, niin se oli luonnollinen valinta -
työn vastapainona tehdä jotain muutakin ja opiskella.
Kuinka kauan olit Tallinnassa?
Asuin siellä noin 25 vuotta yhteensä.
Se on aika pitkä pätkä elämää. Mitä teit työksesi siellä asuessasi?
Menin sinne alun perin kuurojentyön takia.
Olin siihen aikaan kuurojen evankelista.
Kuulin kuurojen Tallinnassa etsivän itselleen hengellistä kotia.
Menin siihen tilanteeseen auttamaan.
Tarkoitus oli olla yksi viikonloppu siellä. Se sitten vähän venähti.
Venähti 25 vuodeksi. - Aivan.
Kun olit valmistunut psykologian maisteriksi siellä, -
niin sijoituit vähän eri töihin, kuin kuurojen palvelemiseen.
Näin Helsingin Sanomissa ilmoituksen, -
että kansainvälisen firman Suomen konttoriin haetaan konsulttia, -
jonka pääkonttori oli Ruotsissa.
Kun tapasin ao. konsernin omistajan, -
niin hän keksi, että et sä sieltä Tallinnasta pois tule, -
että perustapa meille Baltian toimisto.
Johdin sitä sitten 17 vuotta.
Ketä sulla oli asiakkaina?
Yritysjohtoa, henkilöstöä, suurin asiakas oli Eestin armeija.
Kovin moni suomalainen nainen -
ei voi sanoa käyneensä kouluttamassa Eestin armeijaväkeä.
No ehkä. Ehkä ei. - Niin. Mitä heille koulutit?
Psykometrisen testin käyttöä jokapäiväisessä johtamisessa.
Tähän viittasin aiemmin sanalla DISC.
Tällä testillä mitataan toiminta-, kommunikointi- ja johtamistyyliä.
Ja sen avulla Eestissä -
aluksi valittiin puoliryhmän johtajat ja autonkuljettajat.
Mietittiin millainen toimintatyyli näihin tehtäviin olisi sopivin.
Erilaiset persoonat sopii erilaisiin töihin ja tehtäviin.
On luontaisia eroja, kykyjä ja vahvuuksia.
Sen takia jotkut tehtävät sopii paremmin.
Kerroit, että olet käyttänyt tätä klassista luonteiden nelijakoa.
Sana DISC eli D, I, S, C, tulee sieltä.
Oppikirjoissa on usein käytetty -
koleerinen, sangviininen, fleg- maattinen ja melankolinen jakoa.
Niillä nimillä.
Mikä itse olet näistä eniten? - Koleerinen eli hallitsevuustyyppi.
Ahaa. Mitä kaikkea muuta koleeriseen luonnetyyppiin kuuluu?
Ne on suorasukaisia ihmisiä, jotka näkee ongelmia, -
ja haluaa heti ratkaista ne ongelmat.
Mokaa. Ainakin nuorempana, kun ei osannut arvioida, -
miten oma toimintatyyli vaikuttaa toisiin.
Mokaa just sillä alueella. Ampuu toisten hienot ideat alas.
Vähän turhan suora.
Näkee uhkatekijät ehkä paremmin kuin toinen luonnetyyppi.
Kun ikää on tullut, ja on oppinut tuon systeemin, -
niin olen yrittänyt opetella ongelmien ratkaisut toisella tyylillä.
Voisiko seurakunnille olla hyötyä DISC:stä?
Olen käyttänyt sitä vanhemmistojen ja johtokuntien kouluttamiseen.
Siitä on hyötyä, ja palaute on ollut tosi positiivista. - Kyllä.
Ja varsinkin, kun nykyisin meidän pitää johtaa myös vapaaehtoisia.
Joidenkin seurakuntien toiminta -
pyörii lähes kokonaan vapaaehtoisten varassa.
On tärkeää huomioida ihmisten eri- laisuus, ja miten heitä johdetaan.
Ihan kaikessa, esim. parisuhteessa, tällainen ymmärrys toisi apua.
Maailmalla tätä menetelmää käytetään pariterapiassa, -
ja seurakunnan johtamisen apuvälineenä.
Sen takia me ollaan nyt Ison Kirjan puitteissa -
tuomassa sitä seurakuntakentälle - suomalaista versiota siitä.
Sä puhut tietysti Eesti kieltä ihan täysin.
En tiedä miten täysin - ymmärrän hyvin.
Mulla on tietysti suomalainen aksentti siinä.
Kirjoittamisessa tulee virheitä, kun en ole opiskellut eestiä.
Mainitsit yhden toisen kielenkin tuossa, mitä harvempi hallitsee -
tämä viittomakieli. - Joo.
Viittomakielistä osaan parhaiten suomenkielen viittomakieltä.
Se on kaunista. Sanopa meille jotain viittomakielellä.
Voisin sanoa lauseen: "Jeesus rakastaa sinua."
Aa - toi on oikein tosi loogista. - Naulan jäljet.
Ja 'rakastaa', mikä on kansain- välisesti hyvin levinnyt merkki.
Meidän kulttuurissa voi sanoa 'sinua', jossain toisessa 'sinua'.
Et ole syntynyt uskovaan kotiin. Voitko kertoa sun lapsuudesta?
Synnyin ensimmäisenä lapsena - esikoisena -
isälle, joka oli sillä hetkellä 27-, äiti 25-vuotias.
Mun isä oli vasemmistolaista sukua.
Ne asenteet ja arvot olivat sitä luokkaa.
Isä kuoli, kun olin alle 2-vuotias. Hän jäi mopolla auton alle.
Äiti oli aika heikoilla ymmärtääkseni -
vieraan suvun keskellä, vieraalla paikkakunnalla.
Hän ei jaksanut mitenkään pitää puoliansa.
Mä jäin kokonaan mummolle siinä sujuvasti sitten.
Isän äiti kasvatti. Olin siellä -
tai asuin mummun kanssa hänen viimeiset elinvuodet, kunnes hän kuoli.
Olin silloin jo 25 vuotias, kun mummo kuoli.
Siellä ei uskonasioita viljelty.
Miten sä jouduit tekemisiin näiden asioiden kanssa?
Meillä ei viljelty uskonasioita. Meidät pakotettiin vappumarsseille.
Yritettiin niitä arvoja - ihan väkisin - jotenkin juurruttaa.
Nykyisin puhutaan paljon hengellisestä väkivallasta, -
miten ihmisiä kohdellaan seurakunnissa väärin.
Voisin kertoa, miten vasemmistolai- sessa kodissa kohdeltiin väärin.
Aloin käymään noin 5-6 vuotiaana pyhäkoulussa salaa.
Taas kerran, kun samalla kadulla oli pyhäkoulu.
Naapurin lapsetkin kävivät siellä.
Siinä sitten luontevasti heidän mukanansa.
Olen joskus 5-6-vuotiaana sielläkin jättäytynyt alttarille, -
vaikka en asioista juuri ymmärtänyt.
Hiekkalaatikolla kerrotut Raamatun tarinat, -
se ilmapiiri, ne laulut, kaikki ne puhuttelut.
Siinä vaiheessa, kun sukulaiset tajusivat, -
että olen 'seonnut', oon tullut uskoon, -
niin täti piilotti kaikki Raamatut ja Uudet Testamentit.
Siitä nousi hirvee hulabaloo, -
kun meidän kommarisuvun joku jäsen pilaa koko suvun maineen.
Jopa kerhotätiä käytiin uhkailemassa.
No taas tuli pieni tauko siihen, että en käynyt missään, -
kunnes aloin salaa käymään nuorten illoissa, -
nuorisokahvilassa ja torstai-iltaisin iltakirkossa.
Vanhemmaksi tultuani he eivät enää pystyneet sitä estää.
Huikkasin ovelta: "Tuun sunnuntaina takaisin."
Viikonloppu meni joissain nuorten jutuissa.
Oikeastaan se oli tällaiselle koleeriselle jääräpäälle ihan hyvä.
Jos ne olis työntäneet hengellisiin juttuihin, -
niin ehkä olisin vastustanut sitä. Tais olla parempi näin päin.
Oliko se vähän protestikin? - Protestimeininkiä, joo.
Tuntuuko susta, että sait itsetunnollesi kasvualustaa -
siinä ympäristössä, missä elit?
En saanut, koska mun täti -
on käsittääkseni ollut persoonallisuushäiriöinen tapaus, -
joka latisti meidät kaikki.
Hän nauroi päin naamaa, jos joku onnistui jossain.
Se oli aika sairasta käytöstä.
Kyllä siellä kaikki itsetunnon rippeet revittiin.
Kyllä se itsetunto on kasvanut, -
ja terveyttä on tullut tässä seurakuntakuvioissa.
Sun vuodet Virossa - anteeksi Eestissä.
Sä käytät Eesti-sanaa mieluummin.
Koska eestiläiset tykkää siitä sanasta.
Ne vuodet eivät olleet ihan ruusuilla tanssimista sielläkään.
Kerroit mulle, että sielläkin omanlaisia vaikeuksia oli.
Voitko niistä kertoa?
Suurimmat vaikeudet johtui siitä, että en kuunnellut Jumalaa.
Tein ison mokan siinä suhteessa, -
että ei olisi pitänyt lähteä kaikkiin yhteistyökuvioihin, -
mitä ihmiset tarjosi.
Voisin kertoa tarinaa siitä, että Eestissä jouduin pahoinpidellyksi.
Joutui panettelurumban kohteeksi.
Katkeruus on sellainen ihmistä näivettävä ja elämää hyytävä asia.
Ootko käsitellyt nämä vaikeat asiat sillai, että ne on -
jääneet taakse oikeesti, vai vaikuttaako ne tähän päivään?
Kyllä olen ne käsitellyt.
Ne on puhuttu ja sovittukin osittain joidenkin ihmisten kanssa.
Siinä mielessä ne on historiaa.
Olen jostakin kuullu, että keski-iässä viimeistään -
me valitaan millaisia vanhuksia meistä tulee.
Tuleeko katkera vanhus, jota suku ei mielellään tule katsomaan, -
vai tuleeko leppoisa, jota mielellään tullaan katsomaan.
Onko mahdollista valita tätä? - Mun mielestä voi.
Ei Jeesuskaan Uudessa Testamentissa turhaan kysynyt:
"Mitä sinä tahdot, että teen?"
Jotkut asiat ovat tahtokysymyksiä.
Tahdonko pyöriä siinä menneessä, katkeruudessa, vihassa -
antaa sen velloa ja määrittää, millainen ihminen mä oon.
Koska minähän siinä kärsin. Mun fysiikka kärsii, mun mieli kärsii.
Sitten kärsii ihmiset mun ympärillä, kun joku käyttäytyy kärttyisästi.
Se on valintakysymys siinä mielessä. Tahdon...
Tahdon, että menneistä jutuistani olisi hyötyä -
nykypäivän opiskelijoille Isossa Kirjassa, -
muille ihmisille mahdollisesti sielunhoitojutuissa. - Ihan totta.
Mitä sanoisit ihmiselle, joka velloo esim. katkeruudessa, -
joka ei pääse irti, vaikka haluaisi?
Jos niistä ei pääse irti, niin kannattaa ne käsitellä jonkun -
kokeneen, ymmärtävän sielunhoitajan tai terapeutin kanssa.
Tein itse parikymppisenä siten, -
että kirjoitin kaikki minua loukanneet ihmiset paperille.
Menin sielunhoitajan luokse, koska en ollut päässyt irti jutuistani.
Sielunhoitajan kanssa rukoiltiin ja käytiin läpi jokainen ihminen.
Tieten tahtoen halusin antaa anteeksi.
Paperilla oli lähes koko suku ja muutkin minua loukanneet.
Listalla viimeisenä oleva Jumala sai anteeksi, -
koska minulla ei ole koskaan ollut perhettä.
Asiat eivät menneet, kuten itse olisin tahtonut.
Jumala oli varmaan onnesta mykkyränä, kun sai anteeksi.
Tuskin Hän tukehtuu tällaisiin juttuihin.
Itse siinä alkaa parantua sisäisesti, -
kun ihan tieten tahtoen antaa anteeksi. - Kyllä.
Miksi tulit kuitenkin Suomeen?
25 vuotta Eestissä, ja sitten tulit Suomeen.
Olin haaveillut siitä, -
että kaikesta osaamastani, kokemastani, oppimastani, -
voisi olla hyötyä niille, jotka nyt valmistautuvat hengelliseen työhön.
Sitä varten opiskelin. Sitä varten hankin Kolhosta sen asunnon.
Sitä varten luin tuon viimeisenkin tutkinnon.
Eli teologiaa? - Teologian maisterin paperit.
Ja haaveilin, että pääsen Isoon Kirjaan töihin.
Unelmasi on toteutunut.
Elän unelmaani - saan olla nyt niissä kuvioissa mukana.
Tykkään rakentaa niitä työkaluja, mitä me nyt tehdään siellä:
kompetenssikartoitusta, -
DISC:n tuotteistamista, eri juttuja. Tosi kivaa.
Onko sulla unelmia, toteutumattomia unelmia?
Haluaisin olla vielä enemmän Jumalan Valtakunnan työssä, -
Jumalan käytössä, -
avuksi ihmisille, jotka nyt ovat lähdössä hengelliseen työhön, -
tai haluavat jotain täydennystä.
Onko sulla jotain, mitä haluaisit katsojille sanoa?
Sulla on ollut mielenkiintoinen elämä muuallakin kuin Suomessa.
Heitäpä joku matkaeväs meille?
Suurin siunaus on, kun saa kulkea Jumalan tahdossa, -
ja siinä tahdon keskipisteessä -
kuunnellen Jumalan ääntä ja rukoillen johdatusta.
Olen tehnyt siinä elämäni suurimmat mokat, -
kun en joka tapauksessa ole kuunnellut, -
ja niistä seurauksista on saanut kärsiä.
Toisaalta ne jutut on ollut siunaukseksi, -
ja hyödyksi sitten, kun on val- mistautunut tämmöisiin tehtäviin.
Mutta helpommalla olisi päässyt, jos olisi kuunnellut Jumalan ääntä.
Ehkä tällainen koleerinen jääräpää tarvitsee ravistelua, -
että oppii jotain - muutoin ei. Mikään ei mee niinku perille.
On hyvä ajatella sillä tavalla, että on ehkä tarvinnut ne kokemukset.
Et olisi tämä Eija ilman niitä kokemuksia.
Ehkä. - Niin.
Hyvä. Kiitos Eija Saarenmaa, että oot jakanut meille elämääsi, -
ja kertonut, mitä teitä myöten Jumala on sua kuljettanut.
Kiitos. - Kiitos katsojille, että olitte mukana, -
ja palataan jälleen Kulmakiven pariin. Hei.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist