Tervetuloa katsojat jälleen Kulmakivi-ohjelman pariin.
Tällä kertaa jatkamme tarinaa,
jonka jo kuukausi sitten aloitimme Perttu Kallion elämästä.
Kiva, että olet Perttu mukana. Perttu asuu Multialla.
Kävimme vähän hänen taustojaan -
rock-maailmasta Jeesuksen todistajaksi läpi viime kerralla.
Menin Kuopioon. Löysin ystävän, jonka luona yövyin.
Seuraavana päivänä ajattelin, että lähden kävelemään -
Kuopion keskustaan kävelylle.
Olin aivan loppu, edelleen kärsin vieroitusoireista.
Olin jotenkin peloissani ja epävarma.
Siinä kauniin Kuopion kivikirkon sivulla, kun kävelin katua, -
niin tuli paniikkihäiriökohtaus.
Menin kirkon ovista sisään.
Olin peloissa ja tärisevässä olossa.
Se on melkein sydänkohtausta muistuttava olotila.
Aloin kävellä kohti rukousalttaria.
Näin Jeesuksen suuren kuvan, Jeesus ristillä.
Katsoin koko ajan Jeesuksen kasvoja.
Menin ja polvistuin. Oikeastaan mä romahdin siihen polvilleni.
Aloin rukoilemaan. Saman tien aloin itkemään.
Se itku tuli hirvittävällä voimalla.
Mä itkien huutamalla rukoilin, -
Jeesus, mä en jaksa enää tätä elämää. Olen yksinäinen.
Voisitko Sä järjestää mulle naisen mun elämään mun rinnalle.
Rukoilin kaikkea muutakin siinä.
Pyysin apua lähinnä näihin asioihin ja elämään.
Sitten se itku ja rukous oli ohi.
Rauhoituin ja lähdin... Jotenkin oli ihmeellinen rauha sitten.
Lähdin ovesta ulos. Alkoi sataa räntää.
Ajattelin, että en mä nyt torille mene sitä naista odottamaan.
Ne on sanonut, että pitää vaan luottaa Jumalaan.
Siinä oli Henry's Pub - semmoinen ravintola.
Sinne sitten pöytään istumaan.
Aloin ajatella erästä naista, -
jota olin nähnyt noin kerran vuodessa siellä Kuopiossa.
Olin aina ajatellut, että kukahan tuo nainen on?
Sellainen kivan näköinen, pitkä ruskeahiuksinen.
Ikinä en ollut jutellut hänen kanssaan, eikä oltu tavattu.
Ajattelin, että missähän tää ihminen nyt on.
Hän on varmaan naimissa jo, ja poissa täältä.
Näiden ajatusten päälle, tää nainen astuu ravintolan ovista sisään -
parin naispuolisen ystävänsä kanssa.
He olivat 10 metrin päässä.
Sitten he istuivat pöydän ääreen, ja siellä seurustelivat.
Sanoin: "Jumala, jos tää on se nainen, niin johdata niin, -"
"että hän kävelee tänne mun pöytään, niin sit mä uskon."
Meni ehkä 2 minuuttia, niin tuleva vaimoni Seija nousi pöydästä, -
käveli suoraan pöytäni ääreen ja sanoi: "Saanko tulla juttelemaan?"
Siitä asti me ollaan oltu yhdessä.
Ajat alkoi vieriä. Saatiin Toivo-poika, ihana lapsi.
Saatiin maalaispaikka asuinpaikaksi Röykkä-nimisestä kylästä, -
Helsingistä noin 40 kilometriä pohjoiseen.
Sitten meidän suhde alkoi mennä huonommin.
Aina vaan huonommin ja tuli kriisi.
Lopulta niin pahoja asioita, että tulin katkeraksi Jumalalle.
Mun usko alkoi horjua.
Aloin ajatella, että miten Herra Jumala tämmöistä, -
kun mä Sulle rukoilen ja Suhun turvaan.
Tilanne meni niin pahaksi, että soitin äidilleni ja sanoin, -
että jos sulla on rahaa ostaa mulle joku matka jonnekin, -
niin mun täytyy päästä jonnekin pois. Nyt tästä ei tuu mitään.
Äiti soitti muutaman päivän päästä, -
ja sanoi, että hän on ostanut matkan Kyprokselle, -
joka alkaa tammikuun 1:stä päivästä ja kestää 7 viikkoa.
Siellä Kyproksella tapahtui mun ensimmäinen, -
oikein todella raju kohtaaminen Jumalan kanssa -
toisella tavalla - ensimmäisen varsinaisen herätyksen jälkeen.
Tuliko Jeesus siinä vaiheessa voimakkaammin kuvioihin mukaan?
Hotellihuoneesta näkyi kauas - ehkä 5 kilometrin päähän -
semmoisia rinteitä.
Otin leipäpalan mukaan ja vesipullon. Lähdin menemään.
Löysin itseni pensasrinteiltä, -
jotka nousi yhä korkeammalle ja laskeutuivat syviin laaksoihin.
Näin elämäni ensimmäisen kerran orjantappurapensaita, -
ja katsoin niitä piikkejä.
Pisimmät oli 5 senttisiä, ja ne oli kuin viivoittimella vedettyjä.
Ja miten kovia ja teräviä ne olivat.
Yhtäkkiä ajattelin: tällaisesta tehtiin Jeesukselle se kruunu.
Se puristettiin hänen päähänsä -
luuta vasten.
Tän jälkeen katsoin ylöspäin.
Näin Jeesuksen kasvot noin metrin suuruisina.
Ne olivat Jeesuksen kasvot sellaisina kuin ne on maalattu -
näissä kauniissa kirkkojen kuvissa.
Ja mä en pysty sulle kertomaan, niitä silmiä ja sitä katsetta.
Ne eivät olleet ihmisen silmät, ja ne olivat.
Ne katsoivat minua, ja ne olivat täynnä rakkautta.
Rakkautta, jota en ikinä ollut nähnyt, ymmärtänyt tai kokenut.
Hän ei sanonut mitään. Hän vain katsoi, ja se rakkaus täytti minut.
Mitään muuta ei voinut tapahtua, kun mä tunsin oman syntisyyteni, -
ja kaiken sen menneen elämäni. Lyyhistyin ja itkin.
Itkin kaiken sen tuskan - lapsuudesta ja nuoruudesta, -
mikä oli tullut sydämeen.
En voi kertoa, mikä syvä onni mut täytti.
Mikä kunnia saada nähdä Jumalan Poika!
Sitten tämä näky katosi.
Kiipesin ylös sitä polkua, kunnes tuli tasanne.
Kävelin ehkä noin 20 kilometriä, vaeltelin pitkin maaseutuja.
Lopulta palasin hotellille.
Ehkä viikon päästä siitä tilanteesta, -
siellä oli kiltti, aika iäkäs pariskunta.
He kertoivat saaneensa Jumalalta kehotuksen -
tulla Kyprokselle evankelioimaan.
Tää on ainoa hotelli, jonka johtaja antoi luvan pitää kokouksen.
Suomalaisten ryhmä, joka sinne oli tullut, oli yllättävän iso.
Ihmeissäni kuuntelin heidän laulujaan ja saarnaa.
Kuulin erään naisen todistuksen.
Hän kertoi, kuinka hän oli vapautunut vähitellen -
erittäin vaikeista henkisistä ongelmista, -
unilääkeriippuvuudesta ja sun muusta.
Hän oli ehkä 70-vuotias nainen.
Näin, että tässä naisessa on jotain erilaista, kuin yleensä ihmisissä.
Sitten kokous päätettiin.
Tää evankelistamies sanoi siinä, -
että jos joku haluaisi antaa elämänsä Jeesukselle, niin nyt voi.
Mulla alkoi hirmu taistelu sisällä.
Toinen voima, että en minä nyt sitä tarvitse.
Toinen taas, että haluan, haluan, haluan.
Tämmöinen sisäinen kamppailu siinä oli.
He keräsivät kimpsut ja kampsut, kosketinsoittimet ja muut kasaan -
ja menivät hotellin aulaan.
Yhtäkkiä mulle tuli semmoinen, että nyt tai ei koskaan.
Juoksemalla juoksin sinne -
tän evankelistapariskunnan luo, ja kysyin siltä mieheltä, -
että miten elämä annetaan Jeesukselle?
Hän sanoi, että käy polvilleen tuon tuolin ääreen, -
niin rukoillaan syntisen rukous.
Rukoilen, ja sä sanot samat sanat perässä.
Tunnustin, että olen vain syntinen ihminen, -
ja enkä ole tahtonut seurata Sinua Jumala.
"Nyt Jeesus pyydän Sinua tulemaan elämäni Herraksi."
"Haluan antaa elämäni Sinulle." Siinä se oli.
Tää mies siunasi mut ja sanoi, että nyt sä olet Jumalan oma.
Mene Herrassa, etsi Jumalaa ja hakeudu johonkin seurakuntaan.
Sillä tavalla annoin elämäni Jeesukselle.
Tämä tapahtui vuonna 1990.
Mun tuleva vaimo Seija tuli sinne Kyprokselle meidän pojan kanssa.
Oltiin silloin vielä avoliitossa.
Hän oli huolissaan siitä, että mitä mulle oli oikein tapahtunut.
He tulivat vielä kerran pitämään kokouksen, -
ja Seijakin antoi elämänsä Jeesukselle.
Näin meistä tuli Jeesuksen omia.
Siitä alkoi ihmeellinen kehitystie, -
että kuinka Jumala alkoi meitä opettaa.
Seuraavana keväänä ihmeellisesti Jumala johdatti meidät -
tänne Multialle asumaan.
Musiikki on vaihtunut. Rock ei enää hirveesti nappaa.
Sulla on toisenlaisia lauluja nykyisin. Mitäs ne on? - Joo, laulut muuttui.
Rankasta rock-musiikista kauniisiin vanhoihin hengellisiin lauluihin.
Se tapahtui niin, että mentiin ensin Multialla pieneen -
Veikko Hokkasen Helluntain Ystävät -seurakuntaan.
Siellä meitä pyydettiin laulamaan.
Siellä ei ollut kosketinsoittajaa, ei säestystä.
Me opittiin laulamaan ilman säestystä vanhoja kauniita lauluja.
Siinä alkuvaiheessa mentiin pian myös Keuruun helluntaiseurakuntaan.
Siellä näin ensimmäisen kerran oikein voimakkaasti, -
että uskovilla on jotain, mitä ei-uskovilla ei ole.
Kerta kaikkiaan siellä oli Iso Kirjan oppilaskuoro, -
ja heidän kasvot loisti. Kaikkialla leijui sellainen rakkaus ja turva.
Siitä sain sen tunteen, että seurakuntaan haluan tulla uudestaan.
Meidän seurakuntakodiksi muodostui kuitenkin tämä Multian pieni...
Olen aina sanonut sitä "pieni talo preerialla" -seurakunnaksi.
Vanhoja kilttejä uskovia, joiden kautta Jumala meitä kasvatti.
Jukka Tolonen liittyy sun elämään kanssa.
Joo. Se tarina on semmoinen, että me silloin teinipoikina -
ihailtiin Jukkaa Suomen parhaana sähkökitaristina.
Oisko tästä 4-5 vuotta aikaa, niin mä näin yhtäkkiä -
Jukka Tolosesta Iltasanomien kokoisen sivun kuvan, -
jossa hän oli kitara kädessä aivan laihana.
Tajusin heti, että on 2 vaihtoehtoa.
Hän on joko kuolemansairas tai narkomaani - jompikumpi.
Saman tien tuli uutinen ja kuva:
Jukka Tolosen kasvot oikeudenkäynnissä.
Ja siitä sitten hän joutui vankilaan. Se oli tää surullinen tapaus.
Ne Jukan kasvot jäi niin mieleen, -
että miten tuo ihminen voi olla vielä hengissä. Mulle tuli syvä sääli.
Aloin rukoilemaan Jukan puolesta säännöllisesti.
Päätin, etten luovuta, ennen kuin kuulen, että hän on tullut uskoon.
Siitä meni aika pitkä aika, kunnes tuli uus kuva -
yhdeltä mun ystävältä, netin kautta, valokuva Jukasta.
Siinä oli hassuna kontrastina se vanha kuva oikeudenkäynnistä, -
Jukka narkomaanina, toinen kuva Jukka pelastuneena ja uskossa.
Se oli aivan uskomatonta.
Siinä oli niin konkreettinen kuva Jumalan muuttavasta voimasta.
Täys todiste siitä, mitä Jumala voi tehdä.
Siitä meni vain pieni aika, kunnes sain päähäni, -
että soitan tonne Ristin Voitto -lehden toimitukseen.
Kysyin, jos he voisivat välittää yhteydenottopyynnön Toloselle.
Meni kuukausi, ja puhelin soi. Jukka on siellä toisessa päässä.
Minusta tuli Jukalle tämmöinen ikään kuin uskon iso-veli, -
vaikka olen Jukkaa 3 vuotta nuorempi. Rohkaisin Jukkaa.
Yritin neuvoa ja lähetin hänelle hengellisiä äänitteitä.
Eräänä päivänä Jukka sitten ilmoitti, -
että hän toivoo minun laulavan yhden kappaleen -
hänen toiselle hengelliselle levylleen, laulukoosteelle.
Niin mä sitten lauloin.
Levyllä se on 7. kappale: "Jeesus, Jumalan karitsa".
Nyt me ollaan Jukan kanssa tiiviissä yhteydessä.
Soitellaan, jos on jotain ongelmia, ja rukoillaan.
Ihmeellisellä tavalla Jumala voi käyttää -
matkojenkin päästä rukouksen avulla.
Mitä sulla on tulevaisuudelle unelmia, suunnitelmia, tavoitteita?
Jos saisin olla vielä Jumalan käytössä niin kuin hän haluaa.
Ja kyllähän mä oonkin. Olen vähän sellainen katuevankelista.
Mä kauppojen kassoilla ja hyllyjen väleissä -
yhtäkkiä voi tulla tilanne, jossa Jumala johdattaa, -
että nyt mun täytyy todistaa tälle ihmiselle.
Mulla ei ole oikeastaan yhtään negatiivisia kokemuksia niistä.
Monet pelkää todistaa, koska ne ajattelee, -
että ihminen huutaa: "Mee muualle Jeesuksiesi kanssa".
Varsinkin silloin se tapahtuu, jos mä rukoilen, että Herra, -
anna joku ihminen, jolle voin kertoa.
Pyhä Henki johdattaa oikeat henkilöt.
Se toinen haave on sitten, että saisin vielä laulaa sen -
niin sanotun "oman levyn".
Mutta levyn, jonka tarkoitus on kertoa Jeesuksesta, -
joka voisi johtaa ihmisiä ristin juurelle.
Kiitos, että kerroit meille elämästäsi.
Oli mielenkiintoista kulkea kokemustesi matkassa vuosien läpi.
Ihmeellisiä juttuja ja näkyjä. Erikoisia johdatuksia. Kyllä.
Kiitos, että sain olla tässä mukana. Nyt vaan raapastiin ihan pintaa.
Mä todella nyt sitä toivon, -
että jos siellä TV:n ääressä on joku, -
jolla on ollut huumetaustaa tai alkoholiriippuvuutta ja on -
ja on elämässä syviä vaikeuksia, -
mä haluan omalta osaltani todistaa, -
että Jumala on, Hän kuule sinua, joka rukoilet Häntä.
Jokaiseen rukoukseen vastataan.
Mä haluan rukoilla sinulle hyvä katsoja.
Rakas ihminen, sinä joka katsot tätä ohjelmaa, -
ei ole kysymys minusta, ei ole kysymys Kirsistä.
On kysymys Jeesuksesta Kristuksesta, joka kuoli sinun puolestasi.
Hän elää, ja Hän haluaa auttaa sinua.
Käänny Jumalan puoleen. Aamen.
Kiitos.
Mukava, että olit mukana tässä Kulmakivi-ohjelmasarjassa -
tutustumassa uuteen ihmiseen, Perttu Kallioon.
Tavataan taas Kulmakiven merkeissä.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist