LOOD OTSE TÄNAVALT
Mäss on üks selline asi... Igasugu asju selle tõttu elus teinud.
Kure - 20 aasta vanglakaristus 7 aastat kinni istunud
Muuhulgas politseiniku peksmine, rööv, põgenemine, vargused
Mässaja
Olin alles põhikoolis, kui ema suri. Püüdsime pereelu koos hoida.
Käisin vennal lasteaias järel, tegin süüa ja pesin nõusid.
Kasuisa mattis oma kurbuse viinapudelisse ja muutus vägivaldseks.
Ühel öösel magasin oma voodis, kui kasuisa tuli ja lõi mind rusikaga.
Esimest korda elus tõusin püsti ja lõin vastu.
Lapsepõlvest saati õpetati mind vanemaid austama.
See oli mu jaoks nii suur asi, et otsustasin välja kolida.
Tundsin häbi, et käitusin oma vanema vastu sedasi.
Kolisin tänavale elama.
Kõigepealt elasin meie keldris ja mõndade sõprade pool.
Aga nendes peredes oli paju lapsi ja ma ei saanud jääda.
Siis tulid ellu igasugu uimastid ja elu muutus veelgi veidramaks.
Alguses tulid ellu valed ideaalid.
Tänavaelu vabadus ja kõik muu.
Kui näiteks politseinikud püüdsid seada piire,
mu sees tõusev mäss oli justkui iseenda otsimine.
Otsisin iseennast.
Tulin rangest perekonnast,
kus kasuisa ütles: "Teed seda, mida mina ütlen!"
Tänaval olles, oli mul vabadus teha kõike.
Siis tulid inimesed oma moraaliõpetustega...
Kõrgem autoriteet - see viis mind endast välja.
Ma ei suutnud seedida mitte ühtegi autoriteeti.
Tihti olid need ametnikud ja võimud, kes süütasid mu sees selle mässu.
Ma ise ka ei saanud aru, kust see tuli.
Mässumeelsusel on püha eesmärk. See on seotud iseseisvumisega.
Selle eesmärk on end millestki lahti lõigata.
Individualism.
Tänapäeval läänemaailma kultuur ootab seda.
Varem seda ootust ei olnud.
Varem toimus kasvamine ühiskonna liikmeks.
Mässumeelsust ei olnud siis vaja.
Mässumeelsus paistis välja ka sellest,
et ühiskonna reeglid ei kehtinud enam.
Allilma reeglid ja kultuur tõusid esikohale.
Seal oli kõik teistmoodi.
Sealt sai alguse vägivald jms minu elus.
Allilmas on oma mängureeglid.
Siin vanglas on ka vaja oma positsioon välja teenida.
Samamoodi on tänaval.
Positsioon teenitakse välja tänavareeglite järgi.
Kõik oli seotud vägivallaga ja mu enda mässumeelsusega.
Ma ei talunud mingit ebaõiglust.
Kui ma nägin mõnda koolikiusajat,
kindlasti läksin ja lõin teda vähemalt korra.
Pool sellest mässumeelsusest oli lapsepõlves kogetud ebaõiglus.
Võtsin selle tänavale kaasa, mu silmad olid kogu aeg lahti.
Aga tänavakultuur võttis mu üle. Olin kui hüpiknukk.
Uimastid ei olnud see probleem, vaid vale eluviis ja harjumused.
Sõbrad naersid, et olin väljapoole suunatud inimene,
kuna mul oli kombeks vanglast põgeneda.
Kuopio vanglast põgenemine oli kõige karmim.
Peale meid ei ole keegi sealt jalga lasknud.
Ma läksin meist esimesena.
Ronisin müüri otsa uksehingedele toetudes.
Sidusin end nööriga kinni.
See oli päris karm värk. Meie näod olid lehtede esikaanel.
Igal patrullautol olid meie pildid.
Kartsime kõiki ja kõike. Kaineilt ei saanud üldse olla.
Võtsime rahusteid ja sii jäimegi vahele.
Mind toodi tagasi vanglasse peale põgenemisreisi.
Olin täis mässu. Teadsin, et mind eraldatakse mitmeks kuuks.
Esimese kongi süütasin põlema. Järgmises lõikasin veenid läbi.
Mind viidi kolmandasse üksikkongi sama öö jooksul.
Mõtlesin: Vaatame, kes järele annab.
Viskasin lambi puruks ja võtsin kätte klaasikillu.
Tõmbasin mõlemalt poolt kaelaarteri läbi.
Mõtlesin, et mingit tulevikku ega lootust ei olnud enam.
Siis avanes kongi uks.
Valvurid astusid sisse.
Kuidas mässumeelsus väljendub?
See sõltub võimalustest turvalisuse ja tundeväljenduse osas.
Kui kodus puudub turvatunne ja võimalus tundeid väljendada,
siis ei saa välja kujuned oma tahe, mis on kasvamiseks vajalik.
Inimesed otsivad turvatunnet imelikest kohtadest.
Tänavakultuur võib olla üks selline koht.
Enda sarnaste huntide seas tunned end turvaliselt.
Tunned ühtekuuluvust.
Kujuneb välja keskkond, kus sul võivad olla tunded,
sul võib olla oma arvamus.
Kõik kogevad sedasama: on tähtis olla aus, ehtne.
Eri rühmades väljendub ehtsus erinevalt,
kuna tegutsemisviis on erinev.
Tunnete väljendamine on alati märkimisväärne.
Oluline tegur on, et sellega käib kaasas vastutus.
Pead mõistma, mis on tunnete tagajärjed.
Sa ei saa tegutseda lihtsalt oma tunnete järgi.
Ärkasin üles kipsis ja käed raudus. Mul oli tehtud maoloputus.
Toas oli kaks valvurit. Noor õde tuli sisse.
Vestlesime, ta hakkas nutma ja ütles:
Noormees, miks sa raiskad midagi nii väärtuslikku nagu elu?
Esimest korda tundsin, et see tüdruk näeb minus midagi.
Midagi muud, kui mu tätoveeringud, mässumeelsus ja kõik see väline.
Igatsesin mõista, mis ta minus näeb.
Hakkasin mõtlema, kas mu elu ongi selline.
Esimest korda üle pika aja mõistsin, et see on ju minu elu.
Vanglat külastas noorte ansambel.
Me läksime vangla kirikusse neid tüdrukuid vaatama.
Üks tüdruk rääkis, kuidas ta andis oma elu Jeesusele.
Mind puudutas tema ehtsus, julgus ja puhtus, mis temast kiirgas.
Veidi hiljem üks mu sõber, kaelani tätoveeritud,
rääkis mulle, kuidas ta sai vanglas päästetud.
Ta ei küsinud, kes tahavad hakata koguduses käima.
Ta küsis võtmeküsimuse: Kutid, kes tahab muutuda?
Tõstsin oma käe püsti. Ma ei teadnud, mis see maksma läheb.
Ta kutsus meid ette.
Siis ma sain aru - kõik ju näevad!
Arvasin, et võin teha seda salaja.
Kõndisin sinna ette ja möödusin sõprade arvamustest,
oma hirmudest, unistustest. Siis pidime laskuma põlvili.
Kogu maine, mida olin aastaid kasvatanud...
Ta pani käe mu õlale ja palvetas: Jumal, muuda selle noormehe süda.
Ootasin plahvatust.
Olin harjunud, et kõik tuleb väljastpoolt sissepoole,
olgu uimastid või tunded.
Aga inimesed ütlesid, et see toimub seestpoolt väljapoole.
Ma vaatlen usuletulekut kõrvalise isikuna.
See on justkui viis maailm sõnadesse panna.
Usun ja olen näinud, kuidas inimeste elud on muutunud,
kui nad on selle sõnadesse pannud.
See kõlab liiga igavalt.
Usuga on tugevalt seotud ka kogukond.
Inimesed, kellega jagatakse lugusid sellest, mis elu on.
Selle loo jagamine ja üksteisega koosolemine...
Eluheidikute ühine joon on see, et nad on jäänud üksi oma eludega.
Tänapäeval ma mässan ikka veel.
Ma mässan vale, ebaõigluse ja kõige vastu, mis lõhub inimese elu.
Minu jaoks mäss on astuda noorte ette
ja rääkida neile oma elulugu.
Mässan vale eluviisi, valede väärtuste ja rollide vastu.
Endine mässumeelsus oli kui tüdimus ja väsimus.
Kui sain uue südame, kõik see jäi ära.
Tõlge: Sanna Pitko