KLUBI 700
Olete te kuulnud midagi opioididest?
Hüdrokodoonist või oksükodoonist?
Valuvaigistavatest ainetest,
mida läbi ravimifirmade manustatakse miljonitele ameeriklastele.
Ameeriklaste sõltuvus neist on jõudnud epideemilisele tasemele.
Kia Waller oli samuti üks selle ohvritest.
Tarvitades retseptiga saadavaid valuvaigiseteid,
jäi Kia neist sõltuvusse.
Nii ei läinudki kaua, kui need ravimid läksid talle maksma ta kodu,
ta pere, ta vabaduse
ja peaaegu ka ta elu.
Oli pärastlõunane aeg ja olime sõbrannaga teel ühte kohta.
Tee oli libe, ta kaotas auto üle kontrolli
ja me olime hetkega kraavis.
Suutsime sealt küll omal jalal välja tulla,
aga hiljem tundsin, kuidas valud lõid välja.
Kia seljavalud läksid aina hullemaks.
Paari kuu möödudes kirjutas arst talle väga tugevad valuvaigistid.
See võttis küll mu valu,
aga tajusin ka, et see teeb veel midagi.
See kõrvaldas ka kõik mu mured ja sügaval mu sees toimuva.
Üks neid "sügavaid asju" juhtus, kui Kia oli kõigest 10-aastane.
Ta isa suri ootamatult südamerikke tõttu
ja Kia jaoks tähendas see armastuse ja turvatunde kadumist.
Mina olin muide see, kes ta surnuna leidis.
Tol ajal oli mu ainus eesmärk kanda hoolt selle eest,
et mu ema ja õdede-vendadega oleks kõik hästi.
Ma ei osanud leinata. Olin ju kõigest laps.
Siis aga selgus, et mees, keda Kia oli eluaeg oma isaks pidanud
polnudki ta päris isa.
Ta bioloogiline isa hülgas nad veel enne Kia sündi.
Kia uskus, et isa lahkus,
kuna Kia polnud piisavalt väärt, et pere juurde jääda.
Surusin kogu läbielatu valu endasse, sest see kõik oli nii traumaatiline.
Kia kandis selle valu endaga täiskasvanuikka kaasa.
Ta pingutas kõvasti, et jätta mulje nagu kõik oleks hästi.
Olin abikaasa ja 3 lapse ema.
Käisin täisajaga tööl ja igal pühapäeval kirikus.
Elasin nö normaalset elu.
Kia oli 29-aastane, kui sõbrannaga autoõnnetusse sattus,
mis jättis talle tugevad seljavalud.
Ravimid ei leevendanud ainult ta seljavalu,
aga ka aastate pikkust valu, mille Kia oli endasse matnud.
Olin võtnud neid ravimeid 2 nädalat,
kui tundsin, et tahan võtta tabletti veel enne, kui selleks aeg oli.
Kui retseptiravimid läbi said,
hakkas Kia neid tablette tänavalt ostma.
Kuna kõik toimis hästi,
suutis ta varajata oma ravimisõltuvust veel pikka aega.
Seda isegi oma abikaasa eest.
Sisimas aga oli ta suremas.
Olin kui elav laip.
Olin emotsionaalselt täiesti tuim ja vaimselt enam kui surnud,
sest tabletid olid võtnud võimust mu üle.
Suutmata enam varjata oma sõltuvust,
tunnistas Kia kõik üles ühele inimesele,
kelle osas ta teadis, et see hoiab teda vastutavana.
Ta helistas oma ämmale, Sonjale.
Olin ise kunagi narkosõltlane,
mistõttu tean, mida see koletis endast kujutab.
Teadsin, et Kia peab minema võõrutusravisse
ja seejärel taastuskeskusesse.
Tema aga ütles muudkui "Ei", kuna ta pere vajavat teda.
Sonja oli ainus, kes oli minuga otsekohene
ja ma vajasin seda.
Kuigi ma ei talunud teda.
Lihtsalt ei talunud.
Sonja püüdis veenda oma miniat minema rehabilitatsioonikeskusesse,
aga Kia sõltuvus kogus üha enam tuure.
Ta istus uimastite tarbimise eest mitmeid kordi vangis
ja saadeti seejärel teatud keskusesse.
Mees püüdis kordi oma naist aidata.
Kuid isegi ähvardus võtta nende tütred ja minna ära
ei mõjunud Kiale.
Kandsin endas tohutut süütunnet,
nii et igakord, kui sattusin vangi või rehabilitatsioonikeskusesse,
tulin sealt välja endiselt süü- ja häbitundega.
Seetõttu jätkasingi tarbimist.
Kuigi Kia uskus nooremana Jumalasse,
jõudis ta järeldusele, et ta pole isegi Jumala abi väärt.
Jumal oli kohal,
hoides mind mitmel korral, kui pidanuksin surema.
Mitte Tema ei jätnud mind, vaid mina jätsin Tema.
Olin vaimselt enam kui surnud.
Kuniks saabus 2013. aasta,
mil Kia mees viis oma lahkumisähvarduse täide.
Tulin koju ja nad olid läinud.
Vihkasin ennast ja tahtnuksin surra,
aga ma ei suutnud lõpetada.
Ma lihtsalt ei suutnud lõpetada.
Nii hakkas Kia ka heroiini ja kokaiini tarbima,
kuniks jõudis mõne kuu pärast täiega põhja.
Olin omadega kutu
ja langesin sõna otseses mõttes põlvili
ja hüüdsin käed taeva poole tõstetuna Jumala poole.
Olin kõigeks muuks, aga mitte surmaks valmis.
"Aita mind! Ma ei saa ise hakkama ega tea, kuidas lõpetada."
Mõtlesin seda kogu südamest.
Mõni tund hiljem võeti ta kinni ja viidi jälle vangi.
Ütlesin: "Jumal, teen, mis iganes tarvis,
et mitte elada enam nii nagu olen elanud.
Olen valmis, milleks iganes."
Kia pöördus vangis olles Jeesuse ja Tema Sõna juurde,
et leida tõde ja tervenemist.
Ühtlasi läbis ta pikaajalise sõltuvustest vabanemise programmi.
See oli parim, mis minuga eales juhtuda sai.
Mu elu muutus,
sest siis tegelesin ka päriselt oma lapsepõlve teemadega
ja häbi- ning süütundega, mida sõltuvus oli kaasa toonud.
Mitte vaid mulle, aga ka mu perele.
Sel hetkel said ahelad murtud ja lootus tärkas taas ellu.
Kia sai 14 kuu möödudes vangis välja, leidis endale koguduse
ja liitus 12-sammu toetusgrupiga.
Jumal hakkkas mind mu sõltuvusest tasapisi vabastama
ja 4 kuu möödudes oli see täielikult kadunud.
Tänaseks on nii Kia abielu kui pere täielikult taastatud.
Kia juhib täna naistele mõeldud "Kaine elu" kodu
jagades nendega, mida ta on õppinud tõelise väärtuse ja Jumala väe kohta.
Kogesin täiega Jumala armastust.
Palu Ta abi ja Ta aitab sind.
Sa võid muutuda. See on enam kui võimalik.
Ma peaks olema surnud, aga Jumal ütles: "Ei, ei, ei,
mul on selle naisega omad plaanid."
Ta on neid juba ilmutanud
ja ma tean, et Ta pole veel kaugeltki lõpetanud.
Jumalal on plaan.
Jumalal on plaan ka sinu jaoks.
Plaan teha sulle head ja mitte halba.
Plaan tõsta sind üles ja teha sind enda omaks.
Jumalal on plaan.
Need opioidid aga on kohutavad.
Nende osas ei saa lüüa araks, vaid tuleb koheselt midagi ette võtta.
Mis iganes see aga poleks - Jumala vägi saab teha sind vabaks.
Jumal on võimeline tegema sind vabaks.
Pead vaid uskuma Temasse ja hüüdma Teda appi.
Kõik, mis neisse erinevatesse opioididesse puutub,
siis neist sõltuvusse jäämine on palju hullem,
kui sõltuvus heroiinist, kokaiinist või muudest uimastitest.
Needki on kohutavad,
aga opioidid on kõige hullemad, sest neist enam lahti ei saa.
Kõikväeline Jumal aga saab muuta su elu.
Kia leidis selle ja on tänaseks vaba.
Ta elu oli varemeis,
aga Jumal võttis ta lüüasaamise ja meeleheite tuha
ning tegi sellest midagi ilusat.
Jumal saab tuua midagi ilusat esile ka sinu elust.
Ütled: "Sa ei mõista. Olen liiga patune ja halb
ning kõik oma võimalused maha mänginud.
See pole võimalik!"
Jumal aga ütleb,
et võib sellest hoolimata su elust midagi ilusat välja tuua.
Anna need asjad üle Talle ja lase Tal seda teha.
Lõpeta omas jõus punnimine ja anna need asjad üle Jumalale.
See kõik ei sünni tänu me endi õigetele tegudele,
vaid meid päästetakse tänu Jumala armule,
mis on Tema kink meile.
See pole me endi tegudest, et keegi ei läheks uhkeks.
Kui tahad tunda Jumalat, siis palu koos minuga kohe praegu.
Issand, Sa tead, millise jama olen kokku keeranud.
Sa tead, mis asjad valitsevad mind.
Palun, et teeksid mu vabaks.
Ma ütlen lahti asjadest, mida olen teinud
ja pöördun Su poole, sest ma vajan Su abi.
Palun kuule mind, Issand.
Vabasta mind kõigist sidumistest mu südames.
Palun tee üks ime mu elus Jeesuse nimel.
Olen sellest hetkest alates Sinu.
Issand Jeesus, tule ja võta mu elu üle.
Ma annan end Sulle
ja usun, et vastad mulle.
Aitäh Sulle Issand, Jeesuse nimel."
Aamen.
Järgmisena lugu perest, kes võitles vähi- ja viljatusega,
hoides kinni lootusest keset oma elu kõige suuremat võitlust.
Josh ja Aly Taylor liituvad meiega peagi,
nii et jääge meiega!
Minge kõike maailma ja tehke jüngriteks kõik rahvad.
Jumal lõi alguses taeva ja maa
ja see kõik oli hea.
Ta lõi meid tundma Teda
ja elama ühtse perena.
Kuigi Ta armastas igat rahvust, suguharu ja üksikisikut,
pöörasime me selja Ta armastusele.
Meie patt lahutas meid Temast.
Kuid Ta ei unustanud meid.
Jeesus Kristus lahkus taevast, et olla koos meiega.
Ta löödi risti ja Ta suri meie pattude eest.
Kuid Ta tõusis surnuist ja elab täna taas.
Jeesus tuleb taas tagasi ja me ootame seda päeva.
Seniks aga jagame Jumala armastust inglise keeles,
saksa,
portugali
ja jaava keeles,
et iga inimene võiks leida tee meie Päästja - Jeesuse juurde.
See on meie missioon,
meie kirg
ja meie tulevik.
CBN’i ESIMESED 50 AASTAT
Mu isa suri veel enne mu sündi
ja mu ema suri mu sündimise päeval.
Enne siia tulekut pidin pidevalt tööd tegema.
Nüüd aga saan käia koolis ja õppida paljusid asju.
Mu uued vanemad ja sõbrad armastavad mind väga
ja mulle väga meeldib siin.
Sellised lood on võimalikud tänu CBN'i partneritele.
Tuhanded inimesed üle maailma saavad osa uuest elust
tänu teie hoolimisele ja finantstoetusele.
Aitäh kõigile, kes on liitunud Klubi 700'ga.
Teie abi muudab väga palju paljudes eludes,
sest üheskoos aidates hakkavad ka imed sündima.
Enamus inimesi mäletab kuupäeva,
kui nad mõtlevad päevale, mis muutis nende elu.
Olgu selleks siis pulma-aastapäev või lapse sünd.
Josh ja Aly Taylori jaoks on selleks päevaks 17. oktoober, 2011
Kõik nende elus toimunu juhtus kas enne või pärast seda päeva
Seda seetõttu, et nende elu peatus 17. oktoobril
ja algas nende kõige õudsam õudusunenägu.
2011. aasta oktoobris
sai 24-aastane Aly Taylor rinnavähi diagnoosi.
Ees ootas aastatepikkune ravi ja mitmed operatsioonid
ja kõik, millest nad olid abikaasaga eales unistanud,
sai pidurite kriginal pandud pausile.
Keemiaravi tõttu polnud Aly võimeline lapsi saama,
mistõttu nad otsustasid adopteerida.
9 kuud hiljem jäi Aly rasedaks.
See näitab, et ma olen rase.
Ükski test pole varem seda näidanud.
11 päeva peale oma lapse sündi
adopteerisid nad veel ühe väikese tüdruku.
Joshi ja Aly lugu näidati ka ühes TLC saates
ja nad jagavad oma lugu ka raamatus "Aly võitlus".
Aly ja Josh Taylor on täna meiega siin stuudios.
Tere tulemast! Tore näha teid! - Täname.
Te ei tee oma elus vist midagi normaalset? - Ei.
Lugesin 3h te raamatut ja olin täiega väsinud.
Ainuüksi selle kõige läbi käimisest.
Rääkige veidi sellest 17. oktoobrist 2011. aastal,
mis muutis kogu te elu plaani.
Mis juhtus?
See oli päev, mil sain rinnavähi diagnoosi.
Kuna olen suur planeerija, oli mul kogu mu elu valmis planeeritud
alates abiellumisest ja millal lapsi saada.
Sel päeval aga lendas see kõik vastu taevast.
Teadsime algul, et tegu pole vähiga
ja arvasime, et saame eluga edasi minna
ning hakata last planeerima.
Kuid 17. oktoobril pandi me elu pausile.
Josh, millised olid su eluplaanid enne seda kõike?
No Alyl oli kogu eluplaan pikalt ette planeeritud.
Ma olin veidi tagasihoidlikum.
Kuna aga olen ehitaja,
siis olime just ehitamas oma esimest maja.
Olime oma magamistoas ja mõtlesime,
kuidas teatada vanematele me lapseootusest?
Mõtlesime, et maalime midagi seinale
ja siis tuli arstilt kõne,
et Aly ei ootagi last, vaid tal on hoopis rinnavähk.
Nii et me eluplaan muutus väga ruttu.
Kuid sul polnud lihtsalt rinnavähk, aga väga agressiivne rinnavähk.
Sellest hetkest alates tundus, et üks halb uudis tuleb teise järel.
Ma ei kujuta ette,
kuidas oleksite ilma oma usuta sellega toime tulnud?
Ma ka ei tea, kuidas inimesed seda teevad,
sest tõesti - üks halb asi tuli teise järel.
Mul oli kõige agressiivsem 3. staadiumi rinnavähk.
Saime teada, et see on levinud ja et see on mõjutanud mu viljakust.
Üks halb asi teise järel
ja ma küsisin Joshi käest,
kuidas küll inimesed ilma Jeesuseta sellega toime tulevad?
Josh, ütled, et vähk muutis ka sind. Mil moel?
Nii paljudel viisidel, et sellest ei jõuaks rääkidagi.
Olin kasvanud üles mõttega, et ma suudan muuta kõike.
See aga oli esimene kord, kus kogesin,
et raha, aeg ega oskused ei saa midagi muuta.
Ühedki mu teenitud summad ei saanud teda tervendada,
nii nagu ka mu aeg ja oskused mitte.
Mehe jaoks on sellise asja mõistmine kohutav.
Aly ei vajanud muud, kui et anuksin Jumalat,
et Jumal tervendaks ta.
Ja seda sa ka päevast päeva tegid.
See kõik polnud kuidagi te plaanides.
Olite ju isegi veel värske abielupaar ja täiega noored.
Sulle tehti algul kahekordne mastektoomia
ja seejärel said sa nii kiiritus- kui keemiaravi.
Lisaks veel võitlus viljatusega.
Kuidas sa üldse suutsid selle keskel veel mingit lootust omada?
Usun, et pidin lihtsalt uskuma.
See võib tunduda elementaarne - lihtsalt usu!,
aga ma pidingi lihtsalt uskuma.
Vaatamata mu diagnoosile ja viljakuse kaotamisele,
hoidsime me täiega kinni Psalmidest 128, kus on öeldud:
"Su naine on nagu viljakas viinapuu su maja nurgas;
su pojad on nagu õlipuu võsud su laua ümber."
See on jumalakartlikule mehele antud õnnistuse tõotus
ja sellel me seisime.
Sellel, et ma saan olema viljakas viinapuu,
et ma jään ellu ja me saame lapsi.
See oli sõna otseses mõttes Jumala Sõnast kinnihoidmine.
Ja sa tõesti võitlesidki selle eest,
sest nii arstid, õed, sõbrad ja võib-olla isegi pereliikmed
püüdsid teid kindlasti nö reaalsusesse tuua
või ütlesid ehk vahel midagi negatiivsetki.
Nii pidite sellele bloki peale panema.
Kuidas te seda tegite?
Ütlesime arstile: "Meid ei huvita te statistika.
Usume, et Jumal on andnud teile tarkust
ja me tahame sellest osa saada ning selle põhjal tegutseda.
Me ei sõltu kuidagi statistikast,
sest need ei tee muud, kui vaid kisuvad usku maha."
Rääkige siis oma esimesest imest - Janeveve'st.
Adopteerisime ta 2015. aasta märtsis
ja see oli esimene kord, kus mu vähil oli mingi eesmärk,
sest kui ma poleks diagnoosi saanud, poleks me teed kunagi ristunud.
See oli see koht, kus nägin "tuhas peituvat ilu".
Nii et me saime omale tütre,
kuid nagu paljude adopteerimiste puhul juhtub,
ka me oleks temast peaaegu ilma jäänud,
sest ta päris ema tahtis ta siiski endale jätta.
See oleks veel puudunud peale seda,
kui olite selle kõik läbi teinud ja ka ta sünni juures olnud.
Samas on see hetk,
kus peame näitama üles teistsugust armastust.
Me armastasime seda naist siis, kui ta tegi, mida ootasime, et ta teeks.
Mida sa aga teed siis, kui ta ei tee, mida ootad?
Kui ta teab, et murrab te südame.
Kas armastame teda ikkagi?
Kuid seda me tegime,
jäädes ta kõrvale sõltumata ta võimalikust otsusest.
Kuid siis astus Jumal mängu
ja meist said siiski Janeveve'i vanemad.
Nii et Janeveve sai teie omaks
ja siis Tänupüha paiku tundsid sa end haiglaselt?
Üsna ruttu peale Janeveve'i saamist.
- Mis juhtus?
Arvasin, et mul on käes põletik.
Mul oli neid varemgi olnud, kogedes külmetusnähtusid,
mis kõik olid mu rinnavähi järgse ravi sümptomid.
Panin selle kõik selle arvele.
Samas oli mul koju jäänud üks rasedustest.
- Üks tuhandetest, mis meil olid olnud.
Olin aastate jooksul ostnud neid terve portsu.
Üks oli alles ja ma mõtlesin, et tobe on seda isegi teha,
sest arstid ütlesid, et see on võimatu.
Kuid test näitas kahte triipu ja ma mõtlesin: "Mis mõttes?"
Olingi rase
ja arstil käies kinnitas ta, et tegu pole isegi riskirasedusega,
vaid imelise rasestumisega.
- Ja nii sündis Vera.
Just nii. Seal on meie Vera!
Kuid veel enne Vera sündi
saite omapärase kõne Geneveve'i emalt.
Nii te vanaema kui advokaat helistasid teile
ja te mõtlesite kindlasti, mille ime pärast nad teile helistavad?
Mis juhtus?
Geneveve'i ema helistas ja ütles, et on uuesti rase
ja küsis, kas oleksime nõus ka seekord ta lapse adopteerima.
Oleksime kohe tahtnud öelda "jah",
aga palusime siiski paar päeva palvetamiseks.
Kuid me ütlesime oma "jah" ja hakkasime tegema plaane,
et olla ka selle teise lapse sünni juures.
Ja nii saite te endale veel ka? - Lydia.
Lydia sündis 11 päeva peale Verat.
Meilt küsitakse ikka, kuidas me nii kiiresti nõus olime?
Kuid kui sulle algul öeldakse, et sa ei saa kunagi lapsi
ja siis korraga on sul kolm väikest õnnistust.
Kui vanad te tütred täna on?
Geneveve on 4-aastane ja Vera ja Lydia on 2,5-aastased.
Uskumatu!
On tõesti uskumatu!
Meie majas valitseb täielik vaikus.
Jaa, jaa, kindlasti! Saate kindlasti rahulikult magada!
Olen selle ise läbi teinud, nii et tean väga hästi.
Kõik täna jagatu on vaid koorekiht kogu selle paari loost,
mistõttu tasub lugeda ka nende raamatut.
Usun, et iga raskusest läbimineja leiab siit midagi nii vaimses mõttes,
kui ka teadmise näol, et sa pole üksi ega ainus, kes nii tunneb,
isegi, et vahel võib nii tunduda.
Raamat "Aly võitlus" räägib võitlusest vähi- ja viljatusega
ning imedesse uskumisest.
Tellitav internetist ja soovitan täiega!
Nii tore, et olite meiega! - Tänud kutsumast!
Milline lugu! Wau!
Järgmisena aga vastused te küsimustele.
Cathy küsib,
miks ei loonud Jumal meid vaba tahteta,
et me ei teeks pattu?
Tundub hea mõte. Vist?
Vastame peagi, nii et jääge meiega.
Meenuta hetkeks, mis tunne oli olla laps.
Sa uskusid igat lugu, mida sulle räägiti
ja nägid maailma kui lõpmatute võimaluste paika.
Milliseid lugusid aga maailma orvud usuvad?
Usume, et Piibel räägib ainsat lugu, mis on väärt uskumist.
Usume, et igal lapsel peaks olema võimalus unistada
ja pöörata kõik väljakutsed võimalusteks.
Võimalus seista Jumala tõotustel
ja teada oma kohta maailma suurimas loos.
Neil on veel terve elu ees.
Maailm ühes lõputute võimalustega on nende päralt.
Nad otsivad lugu, mida uskuda
ja meie räägime neile selle loo.
Haridus, toitmine, jüngerdamine, kogukonna muutmine,
hool perede eest ja võitlus inimkaubandusega.
Kas liituksid meiega?
Kinkides lootust ja tõotades armastada.
ORVU TÕOTUS
Sul on kõik, mida arvasid õnneks vaja minevat.
Paljutõotav karjäär,
piisavalt sõpru
ja üha kasvav pere.
Ometi tundub elu kuidagi tühi. Midagi on nagu puudu.
Vaid Jumal saab anda elule tõelise tähenduse.
Tõeline õnn lähtub Tema tundmisest.
Avasta, kuidas Jumal saab muuta su elu.
Vaata saadet "Klubi 700".
Nüüd aga te küsimuste juurde.
Cathy küsib:
"Kas Jumalal poleks olnud targem luua inimene vaba tahteta?
Nii poleks inimene saanud kunagi teha pattu."
Mul on neli last
ja me saates oli täna pere, kellel on väikesed lapsed.
Kas teile meeldiks, et te laps oleks kui robot,
kes teeb pidevalt õiget asja?
Selle asemel, et omada last,
kes paneks teile vabatahtlikult käed ümber kaela ja annaks musi?
Kes vaatamata võimalusele teha, mida iganes,
kasvaks üles teid armastades.
Mitte seetõttu, et neid on loodud armastama.
See on ka vastus te küsimusele.
Jumal ei igatsenud kamba robotite järele,
vaid vabalt armastavate vabade inimestele järele.
Ma armastan Jumalat, kuid ma teen seda vabatahtlikult,
mitte sunniviisil või seetõttu, et see oles mu loomuses.
Mul on vaba tahe, millest lähtuvalt olen otsustanud ka teenida Jumalat.
See on oluline.
Ester: "Kas see on õige viia kodus üksi läbi leivamurdmist?
Olen kuulnud, et osa inimesi teeb seda iga päev.
Mis nõu te annaks ja on see üldse piibellik?"
Usun küll.
Kui pole võimalik kirikus käia...
Me ei peaks muidugi põhjuseta loobuma kirikus käimisest,
sest osadus teistega on oluline.
Kui aga olete üksi ja vajate leivamurdmist,
siis ma ei näe selles küll midagi valet.
Robert: "Mu naine suri mõni kuu tagasi
4. staadiumi vähki.
Tal oli rohkesti usku Jumalasse.
Ma ei mõista, miks ta terveks ei saanud?
Ütleb ju Piibel,
et oleme Jeesuse vermete läbi terveks saanud.
Ta oli imekena inimene nii seest kui väljast,
aidates alati hädasolijaid."
Vähk on miski, mis lihtsalt tabab inimesi.
Olen istunud usklike voodi veerel ja palunud nende eest,
kui vähk on nende üle võimust võtnud.
Vähiga on seotud nii mitmed faktorid.
Üks arst rääkis kord lahendustest vähi osas...
See lihtsalt haarab inimesed endasse.
Ma nii väga tahaks vastata teile, aga mul pole seda vastust.
Küll aga tean, et on ravi...
Mul endal oli vähk.
Palusin, et arstid saaks selle minust välja.
Tegu oli eesnäärmevähiga ja ma sain sellest lahti.
Arstid said sellest jagu.
Mu naisel oli rinnavähk ja ta kaotas ühe oma rinna,
kuid oleme tänaseni elus ja kõik on hästi.
Mul ei ole vastust te kalli abikaasa osas.
Olen istunud vähki surijate voodi veerel
ja mul tõesti pole vastust.
Kuid usun siiski, et Jumala tõde on vankumatu.
Bruce tahab teada, on see patt, kui kristlane sööb sealiha?
Muidugi mitte!
Me oleme vabad igasugu toitumis piirangutest.
Jeesus ütles, et kõik toit on puhas.
Ta ütles, et pigem rüvetab meid see, mis tuleb välja me südameist,
mitte see, mis läheb me kõhtu.
Mis puutub sealihasse, siis kuna sigadel on teatud haigusi,
tuleb seda liha hoolikalt töödelda, et sealt ise midagi külge ei saaks.
Aga sealiha söömine pole patt.
Lõpetuseks aga Jeremija 31:3:
"Ma olen sind armastanud igavese armastusega,
seepärast jääb mu osadus sinuga."
Aitäh, et olite meiega!
Olge õnnistatud ja näeme taas!
RÕÕM - PÜÜA SEE KINNI!
Kui vajad rääkida kellegagi, kes hoolib,
helista TV7'sse 44 22 227 või kirjuta palve@tv7.ee
Tõlge: Anne-Ly Raukas