KLUBI 700
Järgnevalt ük erakordne lugu!
Üks rase Floridas elav naine viidi 2017. a. kiiresti haiglasse.
Seda tänu eluohtlikule infektsioonile.
Ta küll ei surnud, aga kaotas oma sündimata lapse.
Ühtlasi pidid arstid infektsiooni tõttu eemaldama kõik ta neli jäset,
et päästa ta elu.
Vaatamata topelt-tragöödiale
on ta otsustanud elada rõõmsalt ja usus Jumalasse.
Charlene Aaron jagab meiega seda hämmastavat lugu.
Kayleigh elas koos abikaasaga päikselises Floridas tavapärast elu
kasvatades oma väikest tütart.
Kuniks nende elu pöördus drastiliselt 2017. aasta märtsis.
Kayleigh oli 6'ndat kuud rase,
kui tal tekkisid gripi sarnased sümptomid.
Tundsin, et miski pole õige ja tahtsin minna haiglasse.
Haiglasse jõudes oli ta olukord halvenenud.
Arstid püüdsid leida, milles asi ja teda ravida.
Uuringute käigus avastati, et lootega on midagi viga
ja tal kutsuti koheselt sünnitus esile.
See aga tõi kaasa veelgi hävitavamaid uudiseid.
Arst teatas kahetsusega, et me beebi ei jäänud ellu.
Püüdsime kõik mõista, mis oli just juhtunud.
Arstid avastasid lõpuks, et Kayleighl oli sepsis -
eluohtlik põletik, mis ähvardas eluliste organite toimimist.
Sh ta südant, kopse ja maksa.
Tundsin, et mu käed on seotud ja ma ei saanud midagi teha.
See oli väga raske mu jaoks
näha oma naise võitlust.
Peale Kayleigh'i intensiivosakonda viimist
viisid arstid ta kunstlikusse koomasse.
Peale seda, kui Kayleigh oli 2 nädalat olnud koomas,
toodi ta siia haiglasse.
Arstide sõnul oli ta jäsemete olukord äärmiselt toksiline
ja käiku tuli lasta drastilised abinõud.
See oli koheselt selge,
sest oli näha, et jäsemete vereringe oli muutunud.
Gangreen oli võtnud võimust
ja selleks, et päästa ta elu,
tuli koheselt amputeerida kõik Kayleigh'i neli jäset.
Sellises olukorras pole enam midagi muud teha.
Kayleigh ja kogu ta pere on kõik pühendunud kristlased.
Sõbrad ja koguduseliikmed liitusid nende perega palumaks imet.
Kayleigh'i ema sõnul oli raske näha oma tütart
sellises olukorras.
Jah, ma kahtlesin sel hetkel Jumalas.
Kahtlesin päris mitmeid kordi.
Küsisin Jumalalt, miks tema?
Ramone aga nägi seda hoopis teise nurga alt.
Minu esimene küsimus selles loos oli: "Kas vahetaksid jäseme elu vastu?"
Ilmselge vastus on, et elu on tähtsam kui miski muu-
Kayleigh kohaneb hästi oma uue eluga ilma käte-jalgadeta.
Olen nüüd avastanud oma loovama poole.
Kuna mu ühe käe küünarnukk on veel alles,
mida teisel pole,
siis saan nuputada, kuidas selle abil midagi teha.
Püüan anda endast parima.
Saan söömisel kasutada oma küünarnuki liikuvust.
Saan aru, et olen vasakukäeline.
Kayleigh'i sõnul on ta usk Jumalasse olnud võtmeks,
mis on aidanud tal tulla toime selle kaotusega.
Püüan vaadata pigem sellele, mida saan teha
ja esitan endale selles osas ka väljakutseid.
Selle asemel, et istuda niisama ja kurta jäsemete puudumise üle.
Ma ei oska nii mõelda.
Kayleigh'i sõnul on olnud tegu raskeima teekonnaga,
millega ta on eales kokku puutunud.
Ta meenutab vestlust,
mis Tal peale jäsemete eemaldamist Jumalaga oli.
Küsisin: "Miks mina? Miks kõik 4 jäset ja mitte vaid üks?"
Siis aga mõtlesin: "Hea küll, siin ma nüüd olen
ja vajan veelgi enam Su jõudu,
et jätkata oma teed."
Täis usku ja positiivset ellusuhtumist
leiab Kayleigh sageli põhjusi naeratamiseks.
Paljud on küsinud nii minu kui mu pere käest,
kuidas ma suudan keset sellist olukorda
jätkuvalt naeratada?
"Ta on kaotanud oma käed-jalad! Kuidas ta suudab veel naeratada?"
Vastan siis, et mu naeratamine pole tingitud sellest,
justkui mul poleks vahel halbu päevi,
vaid ma naeratan seetõttu, et olen endiselt elus.
Kayleigh ja Ramone on näinud veelgi enam naeratusi
ja saanud väga vajalikku vaimulikku tuge.
Eriti peale kogudusse naasemist.
See kõik on vaid tänu Jumala armule.
Vaid Jumal saab anda jõu seista silmitsi millegi sellisega.
Paljud on hämmingus Kayleigh'i meelekindlusest.
On imeline näha, kuidas ta endale meiki teeb.
Kuidas ta omale lauvärvi peale paneb.
Ta püüab ka oma juukseid kammida
ja lausa hämmastav on näha, kuidas ta ise sööb
ja alati ütleb: "Ma saan hakkama."
See on olnud rõõm me jaoks.
Kayleigh käib endiselt ravil
ja peale tema 13'ndat operatsiooni
on arstid ja õed inspireeritud tema rõõmsameelsusest.
Ta on kohe kindlasti üks ainulaadsemaid patsiente,
kes on kogu seda lugu märkimisväärselt leplikult võtnud.
Ma pole kedagi tema sarnast varem näinud.
See armas paar loodab, et nende lugu inspireerib teisigi
usaldama Jumalat, kui elu läheb raskeks.
Inimesed saavad võtta meist eeskuju,
mõeldes: "Mis selle perega toimub?
Kuidas nad alati nii rõõmsad on?
Ja nii armunud üksteisesse ja Jumalasse.
Mis lugu nendega on?"
See on see, mida soovin, et inimesed meist ammutaksid.
Millest iganes sa ka läbi ei läheks -
Jumal on endiselt sinuga ja Ta on endiselt Jumal.
Charlene Aaron CBN uudistele Floridast.
Milline erakordne naine!
Milline võidukas usk ja eeskuju paljudele.
Mäletate seda lugu mehest, kes kurtis, et tal pole jalanõusid,
kuniks ta nägi kedagi, kel polnud jalgu.
Sel naisel pole ei käsi ega jalgu
ja ometi ta on sellest üle.
Hämmastav!
Kui paljud meist oleks millekski selliseks valmis?
Kohe kindlasti näide sellest,
kui palju otsused, kuidas millelegi reageerida,
mängivad rolli me elus.
Tal oli valida, kas elu või käed-jalad.
Ta valis elu.
Järgmisena lugu motika-vennast, kes kuulus uhkusega 1% hulka.
See 1% esindab 1% mootorratturite subkultuurist,
kuhu kuuluvad hullematest hullemad.
See tähendab mõjuvõimu oma naabruskonnas ja kogukonnas.
See tähendab staatust.
Peagi näeme, mis tõi selle kõva venna põlvedele.
Sul on kõik, mida arvasid õnneks vaja minevat.
Paljutõotav karjäär,
piisavalt sõpru
ja üha kasvav pere.
Ometi tundub elu kuidagi tühi. Midagi on nagu puudu.
Vaid Jumal saab anda elule tõelise tähenduse.
Tõeline õnn peitub Tema tundmises.
Avasta, kuidas Jumal saab muuta su elu.
Vaata "Klubi 700" saadet.
Kas pole tore, kui vanemad jätavad lastele väikseid mõttekilde,
mille järgi elada.
"Siin mõned printsiibid sulle, poeg."
David Cassidy vanemad ütlesid talle:
"Poeg, varastamine on OK, peaasi, et sa vahele ei jää."
Kas pole mitte imeline eeskuju oma lastele?
Samas ei läinud mitte kõik nii libedalt.
David istus elu jooksul viiel korras vanglas
ja kokku 25 aastat.
Ta ei kartnud vanglat.
Küll aga kartis ta seda, millisena ta sealt välja tuleb.
Ma ei hoolinud kellestki.
Kui varastasin või kedagi röövisin,
ütlesin: "Kui sa ei võta ise seda sõrmust sõrmest,
lõikan selle maha.
Mitte siis sõrmuse, aga su sõrme."
David Casseyle õpetati juba noorena, et varastamises pole midagi halba -
peaasi, et vahele ei jää.
Supermarketisse minek oli meie jaoks suur ja põnev sündmus,
sest ema tegi meile otse poes võileibu.
Avasime erinevaid pakendeid ja sõime seda toitu.
Kartulikrõpse, komme.
See oli me peres aktsepteeritav käitumine.
Varastamises polnud küsimus.
Küsimus oli vaid selles, et vahele ei tohtinud jääda.
Davidile sai kodus selgeks seegi,
et inimesi saab kontrollida vägavalla kaudu.
See, et lapsevanem karistas oma last,
oli tol ajal palju enam aktsepteeritav, kui tänapäeval.
Nii kasutaski mu isa püksirihma, et meid vaos hoida.
Nii õppisin selle kaudu,
et vägivalla kaudu saab hoida teisi ohjes ja sõnakuulelikuna.
Mida vanemaks David sai, seda enam kasvas ka ta viha.
See oli igati OK mu jaoks kasutada vägivalda,
et saada seda, mida tahtsin.
Ja kui keegi ei tahtnud mulle midagi anda,
võtsin selle jõuga.
See polnud probleem mu jaoks.
David oli 12-aastane, kui ta ema suri.
Peale ema surma olin täiega vihane maailma peale.
Oma valu tuimestamiseks hakkas David uimasteid tarbima.
Ühtlasi aga varastama suuremaid asju,
et saada raha uimastite ostuks.
Ma ei varastanud selleks, et elektriarvet tasuda,
vaid selleks, et end pilve tõmmata.
Olin juba 16-17-aastaselt narkosõltlane.
David istus mitmeid kordi vangis.
Esimest korda 17-aastaselt relvastatud röövi eest.
Röövisin üht pizza-söögikohta, saades selle eest 57 dollarit
ja 5-15 aastat vanglas.
Hiljem haaras teda mootorrataste maailm.
Vaatasin ühel õhtul filmi "Easy Rider" ("Muretu rännumees")
Peter Fonda ja Dennis Hopperiga peaosas.
Nägin, kuidas nad sõitsid oma motikatega,
pidasid kõvasti pidu ja olid täiega muretud.
Rattasõidud, pidutsemised, uimastite tarbmine.
Mõtlesin: "Vot see on alles elu!"
Teadsin, et Detroidi piirkonnas oli selles vallas kõvaks tegijaks
üks lindpriide motikaklubi.
Ma ei kujutanud kunagi ettegi,
et võiksin kuuluda mõnda teise või väiksemasse klubisse.
Mõtlesin, et kui minust üldse kunagi motika-mees saab,
siis seda Lindpriide klubis.
David liitus 1% Lindpriide klubiga.
See 1% esindab ühte protsenti mootorratturite subkultuurist,
kes on kõige hullemad.
Tegu on vendadega,
kes on pühendanud oma elu motoklubile.
Sinna kuulumine tagas sulle võimu oma naabruskonnas ja kogukonnas.
Tegu oli staatusega.
Davidi elu motoklubis suurendas veelgi
tema vägivallatsemise tsüklit ja vanglas veedetavat aega.
Istusin vanglas kokku viis korda
ja kokku 24,5 aastat.
Seda nii relvastatud röövide, sissemurdmiste, tulistamiste,
uimastite müügi jne. edasi eest.
David jätkas oma motoklubiga suhtlemist
nii vanglas sees kui väljaspool seda.
Vangist väljas olles transportis ta Mehhikost tulnud narkootikume.
Seda siis Texasest Detroiti.
Kuniks mehed mõistsid, et seda saab müüa,
hakkasime seda erinevate veokitega transportima,
transportides lausa mitmeid kordi kuus sadade kilode kaupa uimasteid.
David arreteeriti tulirelva omamise eest 2001. aastal
ja saadeti taas vangi.
Kord ühel päeval vanglaõuel jalutades
hakkas ta oma elu üle järele mõtlema.
Kuulsin üht 77-aastast meest
küsimas ühe Chicagost pärit mehe käest,
kas ta teaks seal mõnda elamiskohta, kuhu minna.
Tal polnud kuhugi minna, tal polnud mingeid oskusi ega raha...
Mõistsin, et ma võin ühel hetkel olla samas seisus
ja see pani mind mõtlema, et pean oma elu muutma.
Keegi andis Davidile Piibli.
Ühtlasi kohtus ta ka vanglas tegutsevate kristlastega.
See viis, kuidas nad mulle Piiblit esitlesid
ja kuidas nad nii kenasti
tutvustasid mulle piiblisalme Jeesuse kohta, oli kena.
David hakkas oma kongis Piiblit lugema
ja märkas, kuidas ta süda hakkas muutuma.
Mida enam ma Piiblit uurisin ja palvetasin,
paludes Jumalal tegutseda mu elus,
seda enam hakkas mu käitumine muutuma.
Ühtlasi hakkas mulle meenuma asju, mida olin kellelegi teinud.
Kohutavaid asju!
Kui ma vaid saaks minna tagasi iga inimese juurde,
kellele olen halba teinud ja vabandada nende ees.
Aga ma ei saa.
David käis mitu kuud ka piiblitundides
ja ammutas endasse Jumala Sõna.
Nad õpetasid mulle Piiblit palju sügavamal tasemel, kui vaid:
"Lihtsalt ütle, et oled kristlane. Tunnista, et oled patune.
Ütle, et sul on kahju oma pattude pärast
ja palu, et Jumal andestaks need.
Nii saad päästetud ja jõuad üks päev ka taevasse."
Nad läksid palju sügavamale.
Sa ei loe Piiblit samal moel nagu Tom Sawyeri seiklusi.
Piibel on raamat, mille osas peame otsima arusaamist
algusest lõpuni.
Alates Aadamast-Eevast Eedeni aias,
Kainist ja Aabelist jne.
See on lugu Jumala juhtimisest ja teiste inimeste vigade kasutamisest
selleks, et õpetada meid
ja hoida meid eemal samade vigade tegemiste eest.
David võttis Jeesuse oma ellu vastu ja sai vanglas ka ristitud.
Mu elus oli tühimik,
mis tekkis juba lapsepõlves peale mu ema surma.
Püüdsin seda täita nii uimastite kui naistega,
aga see ei toiminud.
Püüdsin seda täita nii autode, raha kui kõige muuga,
aga ükski neist ei toiminud.
Alles siis, kui võtsin Jeesuse oma Issanda ja Päästjana vastu,
muutus mu elu drastiliselt ja kõige täiega.
Vabanedes 2009. aastal vanglast,
rajas David Onesimus Vabadus Teenistuse,
jagades selle kaudu Kristusest Texase vangidega.
Jeesus on vabastanud meid patu ahelaist
ja ma olen vaba patusüüst.
Sain vabaks ajal, mil istusin veel kinni.
Nii käin ise täna vanglates, aidates meestel mõista,
et nad ei pea otsustama valede asjade kasuks.
Nad võivad otsustada õigete asjade kasuks.
Mu eesmärk on saada need mehed vanglast välja
ja seda nii, et nad sinna enam kunagi tagasi ei satuks.
Sa võid saada vabaks sellest kõigest
ja elada elu, kus järgid Jeesust kui oma Issandat ja Päästjat.
Milline tunnistus!
Teiegi võite olla vabad. See on just see, millest David räägib.
See on teie valik -
kas otsustate vabaduse või sidumise kasuks.
Sidumine tähendab uimasteid, alkoholi, seksuaalset lõtva elu,
pornograafiat ja vägivalda.
David oli kõigist neist asjadest seotud,
kuid ta tahtis saada vabaks.
Küsimus on, kas sa valid vabaduse või sidumise.
Sidumine viib sind põrgusse.
Saad terveks igavikuks lahutatud Jumalast
ja seda paigas, kus on tohutu piin.
Või sa võid valida vabaduse, saades Jumala pere liikmeks,
elades Talle ja olles vaba.
Kogu su vaim saab haaratud Jumala Püha Vaimu väest.
Tahan küsida su käest täna - kumma sa valid?
Kumba sa tahad?
Sidumist või vabadust?
Oleksid rumal, kui valiksid sidumise,
samas kui nii paljud inimesed teevad seda.
Kui tahad olla vaba, palveta koos minuga kohe praegu.
Kus iganes sa oled, kummarda oma pea ja ütle:
"Jeesus,
ma tean, et Sa surid mu eest.
Ühtlasi tean, et elan seotud elu.
Kui nõnda jätkan, lõpetan omadega põrgus.
Kuid ma ei soovi seda.
Tahan olla koos Sinuga taevas.
Tahan olla vaba ja elada vaba mehe või naisena
koos Sinuga.
Nii ma siis tulen Su ette, Issand
ja palun, et tuleksid mu südamesse.
Tee mind vabaks kõigist mu sidumistest!
Tänasest kuulun Sulle.
Tänu Sulle Issand!
Tänu Issand, et oled kuulnud mu palvet
ja tulnud mu südamesse."
Anna meile teada, kui palusid seda palvet,
sest soovime, et oleksid vaba.
Terry, sõna sulle.
Järgmisena sõnum emalt, mida kõik vanemad vajavad kuulda.
"Tõotused kaotsi läinud lapse kohta"
Saage osa deklaratsioonidest,
mis võivad tuua kaasa läbimurde te peres.
Sellest kõigest juba peale pausi.
Me kanname liiga sageli endaga mineviku taaka.
Tead ju küll, mis tunne see on.
See mõjutab kõike ja kõiki me elus.
See on alati koos meiega,
meid alla surudes ja meilt tõelist rõõmu röövides.
Kuid see pole Jumala tahe, et jääksime kinni oma minevikku.
Sa võid olla vaba kõigest sellest taagast.
Õpi, kuidas Jumala andestus viib muudetud eludeni
ja uute algusteni.
Võta ühendust Klubi 700'ga.
Lori Wilkerson Stuart koges 1. jaanuaril 2011. aastal,
kuidas Jumal andis talle ebatavalise sõnumi.
Tegu oli salmiga Jeremija raamatust ja see kõlas nii:
"Aga Issand on minuga otsekui võimas kangelane."
Seda lugedes sai Lori aru, et teda ootab ees raske lahing.
Samas aga teadis, et ta ei võitle seda üksinda.
Lori Wilkerson Stuart ja ta abikaasa Matt
pärinevad peredest, kus on olnud mitme põlvkonna jagu pastoreid.
Nii ei kujutanud Lori ettegi, et mõni ta lastest võiks hüljata Jumala.
Kui üks ta poegadest otsustas aga elada vastuolus Jumala Sõnale,
murdis see Lori südame.
Samas leidis ta rahu ja õppis palvetama oma poja eest.
Oma raamatutes "Tõotused kaotsi läinud laste kohta"
jagab Lori palveid, mida ta kuulutas oma poja üle.
Nii tahab ta näha teisigi palumas oma läbimurdeid.
Lori Wilkerson Stuart on täna siin stuudios.
Tere tulemast saatesse! - Tänan!
Rääkige lähemalt, mis 2011. aastal juhtus,
kui Jumal teid kõnetas.
Kuuldes seda sõnumit Jumalalt
ehmusin ja mõtlesin: "Läheb lahti!"
Sama aasta märtsis saime infot,
et me vanema poja elus on midagi teoksil
ja ta ei lõpeta keskkooli.
Ta oli kuni sinna maani olnud täiuslik poeg,
mistõttu me ei osanud midagi sellist ettegi näha.
Ta oli seotud teatud asjadega,
mis olid täiesti vastuolus Jumala Sõnaga.
Kui sellest rääkisime, polnud tal vähimatki tahet muutuda
ja ta tahtis täiskäigul nende asjadega edasi minna.
Olin täiesti meeleheitel.
Mida te siis tegite?
Mõnda aega lihtsalt nutsin palju ja olin endast väljas.
Samal ajal olime abikaasaga rajamas uut kogudust.
See kõik oli üks korralik kaos.
Siis aga mõistsin, et lähen hulluks,
kui ma ei hakka palvetama ja paastuma.
Mõistsin, et olukord on tõsine ja ma pean võitlema oma poja eest.
Võtsin kolm päeva töölt vabaks, et paastuda ja olla koos Jumalaga.
Nii hakkas Ta ka näitama mulle oma Sõnas peituvaid tõotusi.
Mu hirm hakkas kahanema ja usk kasvama.
Täitusin üleloomuliku rahuga, mida on raske isegi seletada
ja see on tänaseni minuga.
Sellest on nüüd 7 aastat möödas.
Üks asi, mida Jumal teile ütles ja mis mind väga kõnetas, oli see,
et pidite lõpetama teleka vaatamise ja jätma ka oma nutitelefoni kõrvale.
Seda siis ajal, mil otsisite Ta palet.
See juhtus veidi hiljem.
Alustasin päeviku pidamisega seoses oma pojaga
ja kirjutasin sinna kõik need tõotused, mille Jumal mulle pojaga seoses andis
Ühtlasi on seal piibellikud palved ja deklaratsioonid.
Jumal ütles mulle aasta tagasi:
"Sa kohtud nii paljude inimestega, kel on oma lastega samad mured
ja nad ei tea, mida teha.
Sina aga tead, sest sul on need tõotused.
Nii tahan, et kirjutaksid neist raamatu."
Ta näitas mulle, kuidas seda teha
ja ma mõtlesin: "See on väga hea mõte,
aga mul pole aega selleks.
Mul on ju töö ja sada asja, mida teha."
Jumal aga vastas:
"Kui lõpetaksid teleka ja kõigi muude ekraanide vaatamise,
oleks sul aega kirjutada need raamatud."
Ja ma mõtlesin: "Ahsoo!"
Nii tõsi, sest olin ju iga õhtu telefonis
või vaatasin valimatult telekat.
Nii võtsingi selle aasta algusest 2 kuud ekraanivaba aja,
et pühendada see raamatu kirjutamisele.
Läheme korra tagasi teie ja Matti juurde
ajal, mil see kõik juhtus.
Kuidas te vanematena väljendasite oma pojale,
et te küll armastate teda, aga ta valikud pole aktsepteeritavad?
See oli väga raske.
Ma ei tea, kas ta tänasenigi seda mõistab,
kuid ta teab, et me armastame teda ja meil on head suhted temaga.
Samas oli meil peres kaks nooremat last,
mistõttu pidime talle ütlema,
et kui ta ei allu me kodukorrale ja sellele, mida me usume,
peavad me teed minema lahku.
See oli kohutav ja ülimalt raske.
Samas armastame teda ikkagi ja suhtleme omavahel,
veetes ka kõik pühad koos.
Olite te abikaasaga selles osas koguaeg ühel meelel?
Usun, et sain kiiremini selle üleloomuliku rahu kui mu mees.
Ta oli selle teema tõttu 3 aastat sügavas augus.
See oli väga raske ja samas oli ta koguduse pastor.
See polnud kerge.
- Ilma Jeesuseta ei tuleks sellega toime.
Just. Oleme sellest nüüd läbi tulnud ja püsime usus,
aga see pole perede jaoks kerge lugu.
Nii et te palvetasite, paastusite ja otsisite Jumala palet,
kes käskis teil sellest raamatu kirjutada.
Raamatu kirjutamine on juba suur töö,
aga selle väljaandmine veelgi enam omaette teema.
On ilmselge, et Jumal ise on olnud kaasas kogu selles loos.
Olete kirjutanud 2 raamatut "Tõotused kaotsi läinud lapse kohta" -
ühe poiste ja teise tüdrukute kohta.
Ma isegi ei tea ühtki vanemat, kes ei vajaks seda raamatut.
Sh ma ise.
See sobib ka vanavanematele ja onudele-tädidele.
Igaühe elus on keegi kadunud hing.
Keegi, kes on neile väga kallis, aga kes ei ela Jumalaga.
Kui see mu pojaga juhtus, meenus mulle,
et mu enda ema elas sama asja läbi mu õega.
Seetõttu kirjutasingi kaks erinevat raamatut,
sest mu õde läks sellest läbi,
jõudes omadega nii hullu seisu, et ta püüdis lausa enesetappu teha.
- Te olite tol ajal 17-aastane? - Just.
Läksin samal päeval jooksma ja olin nii vihane saatana peale,
et ta püüdis röövida mu imekaunist ja kallist õde.
Sest saatan tulebki vaid hävitama, tapma ja varastama.
Ütlesin: "Saatan, nüüd aitab!
Sa püüdsid võtta mu õe hinge ja ma võtan nüüd sinult 10 000 hinge."
Nii hakkasingi paluma,
et Jumal päästaks mu töö kaudu 10 000 hinge.
Usun, et Jumal on seda osaliselt ka teinud
tänu me tööle CBN'is.
Kui see aga me pojaga juhtus,
ütlesin: "Nüüd aitab!
Kui sa, saatan, jamad mu pojaga,
tahan ma saada 100 000 kadunud hinge."
Jumal on hetkel valamas välja suurt võidmist kadunud hingede üle.
Keegi prohveteeris, et kogudused kasvavad kahekordselt,
kuna kord Jumala juures olnud pöörduvad tagasi Tema juurde.
Ma tõesti usun seda.
Jumala igatsus on,
et kõik Ta pojad-tütred tuleks tagasi Ta juurde.
Me kõik teame Piiblist seda kadunud poja lugu
ja arvame, et see ongi vaid üks lugu Jumala juurest äraläinute kohta.
Samas on Piiblis rohkelt tõotusi selliste inimeste kohta
ja te leidsite need üles.
Hesekieli raamatus on öeldud,
et Jumal otsib üles su kaotsi läinud lähedased
ja toob nad turvaliselt tagasi koju.
Jumal ütleb Jesaja raamatus:
"Ma võitlen su eest ja päästan su lapsed."
Luuka evangeeliumis aga jätab Jeesus oma 99 lammast,
et minna ühe eksinud lamba järele.
Heebrea kirjas on veel üks lahe koht, mis ütleb,
et Jumal saadab oma inglid päästma neid,
kes on märgistatud ära päästeks.
See on miski, mida palun pidevalt oma poja üle,
sest isegi, et ta uitab oma teedel,
usun, et Jumal on määranud talle oma inglid
ja ta on Jumala hoole all, kuni ta pöördub Jeesuse poole.
Suur tänu!
Lapsed,
tahame, et nad kasvaks üles tundes Jumala Sõna.
Tänapäeva kiires elutempos vajaksime aga veidi abi selles.
Tasuta "Superraamatu" piibliäpp
pakub lahedaid asju, mis su lastele meeldivad.
Neil on lõbus õppida tundma Piiblit,
mängida ägedaid mänge,
vaadata lahedaid videosid,
ja avastada Piibli kangelasi.
Jumala Sõna uurimine on põnev!
Tasuta "Superraamatu" piibliäpp
Steve küsib: "Miks küll Jumal vihkab mind?
Tean, et ütlete, et Ta armastab mind, samas kui olen hädapätakas.
Ma ei saa ametikõrgendust,
meil on raskusi arvete maksmisega ja ma ei saanud piisavalt kodulaenu.
Olukord on nii hull, et olen mõelnud enesetapule,
tagamaks oma perele finantsiline kindlustatus.
Olen anunud, et Jumal aitaks mind, aga asjata.
Kas te saaks palun aidata?"
Lõpetage anumine ja hakake kuulutama!
Te olete Jumala laps.
"Aga tänu olgu Jumalale,
kes meid Jeesuses Kristuses viib igal pool võidukäigus kaasa."
Täitke oma meeled võidust rääkivate piiblisalmidega
ja hakake kuulutama neid oma elu üle.
Te kuulutate praegu läbikukkumist, raskusi ja häda,
mis võtavadki oma kuju.
Te aga peate hakkama kuulutama võitu,
kandes seda ka oma mõtetes ja südames
ja siis te ka saate oma võidu.
Lõpetuseks Efeslastele 4:32:
"Olge üksteise vastu lahked, halastajad, andestage üksteisele,
nii nagu ka Jumal on teile andestanud Kristuses."
Kõike head!
Kui vajad rääkida kellegagi, kes hoolib,
helista TV7'sse 44 22 227 või kirjuta: palve@tv7.ee
Tõlge: Anne-Ly Raukas