KLUBI 700
Ennen Israelin itsenäistymistä David Ben-Gurion kohtasi -
vastustusta joka suunnalta.
Tukea ei tullut Amerikasta ja arabit uhkasivat sodalla.
Jakaannusta oli myös omissa joukoissa.
Israelin ainoa mahdollisuus rauhaan arabien kanssa -
lepäsi wisconsinilaisen opettajan harteilla, -
naisen, jota Ben-Gurion kutsui "kabinettinsa parhaaksi mieheksi".
Hän oli yksi Israelin perustajista ja luojista.
Hän oli monella tapaa Ben-Gurionin pääluutnantteja.
Hän oli ihmeellinen nainen monella tapaa.
Valtavien ristiriitojen nainen.
Hän osasi olla hurmaava ja karismaattinen.
Hän osasi olla ystävällinen ja huolehtivainen.
Hän osasi olla myös tiukka, joustamaton, -
hankala ja jääräpäinen, -
taistelun- ja riidanhaluinen.
Siinä lienevät kaikki suuren johtajan ainekset.
Golda Mabowitz syntyi Kiovassa vuonna 1898.
Kun hän oli kahdeksanvuotias, hänen perheensä muutti USA:han.
He pakenivat Venäjän keisarikunnassa raivoavia verilöylyjä.
He asettuivat Milwaukeen, jossa oli kukoistava juutalaisyhteisö.
Mutta edes Amerikassa elämä ei ollut helppoa.
Hänen lapsuutensa ei ollut hyvä. Hän varttui talossa, -
joka oli täynnä naisia. Miestä ei ollut.
Hänen isänsä muutti USA:han pari vuotta ennen muuta perhettä.
Talossa kinasteltiin, riideltiin ja huudettiin paljon.
Golda oppi siitä paljon kärsivällisyyttä.
Hän oppi myös jotakin muuta: Jos voit järjestää asiat hiljaa, tee niin.
Jo yksitoistavuotiaana Goldalla oli lahjoja politiikkaan.
Kun hän kuuli, että joillakin luokkatovereilla -
ei ollut varaa oppikirjoihin, hän päätti auttaa.
Golda pyysi saada paikallisen konserttisalin käyttöönsä ilmaiseksi.
Eräänä iltana hän piti ystävineen varainkeruutilaisuuden -
ja aneli yleisöä auttamaan.
He keräsivät riittävästi rahaa oppi- kirjoihin koulun kaikille oppilaille.
Hän oli hyvin tehokas, sillä hän puhui sydämestään.
Hän osasi vedota ihmisiin.
Hän oli erinomainen varainhankkija. Hän oli sitä koko elämänsä ajan.
Nuori Golda oli sekä kunnianhimoinen että seikkailunhaluinen.
Ne piirteet eivät sopineet hänen vanhemmilleen.
Perheessä puhkesi iso riita. Hän tahtoi lukioon.
Perhe sanoi: "Ei, mitä varten? Mihin tarvitsisit lukiota? Etsi työpaikka.
Aikanaan löydät miehen puolisoksesi ja kasvatat perheen."
Vain 15-vuotiaana Golda otti asiat omiin käsiinsä.
Hän karkasi kotoa siskonsa luo Denveriin.
Siellä hän kuuli ensi kertaa sionismista.
Pian ajatus asumisesta Israelin maassa valtasi hänet.
Denverissä hän tapasi myös tulevan aviomiehensä.
Denverissä hän tapasi Morris Meyersonin, -
joka oli hyvin kunnollinen mies. He rakastuivat.
Morris avasi Goldalle kirjallisuuden, musiikin ja teatterin maailman, -
joista hän ei ollut koskaan nauttinut kotona.
Kahden vuoden kuluttua Golda palasi Milwaukeehen ja kävi koulun loppuun.
Hän alkoi työskennellä opettajana -
ja suostui avioon Morris Meyersonin kanssa.
Hän muutti nimen myöhemmin heprealta kuulostavaksi Meiriksi.
Traagista oli se, että Golda asetti liitolle kaksi ehtoa: -
he muuttaisivat Israeliin ja eläisivät kibbutsissa.
Morris inhosi kumpaakin ehtoa. Hän ei ollut sionisti.
Käytännössä Golda raahasi hänet Israeliin.
Vuonna 1921 pariskunta asettui Merhavian kibbutsiin -
Jisreelin laaksoon.
Elämä oli kovaa, mutta Golda kukoisti fyysisessä työssä.
Hän poimi manteleita ja istutti puita, -
ja hänestä tuli kanankasvatuksen asiantuntija.
Hän mullisti myös yhteisön keittiön, -
missä muut naiset eivät suostuneet tekemään työtä.
Heistä keittiötyö ei sopinut heidän arvolleen, -
ja he vaativat samoja töitä kuin miehet tekivät.
En kuollaksenikaan ymmärtänyt sitä hössötystä.
Miksi on niin paljon parempi työs- kennellä ladossa ja ruokkia lehmiä -
kuin keittiössä ja ruokkia tovereitaan?
Kukaan ei koskaan vastannut vakuuttavasti, -
joten pohdin enemmän ruokavaliomme laatua -
kuin naisten emansipaatiota.
Hänen miehensä Morris ei jakanut hänen rakkauttaan kibbutsielämään.
Morrisin sairastuttua malariaan he muuttavat Jerusalemiin.
Auttaakseen laskujen maksussa Golda otti vastaan työn -
juutalaisessa ammattiyhdistyksessä ja yleni nopeasti.
Mutta vaikka ura kukoisti, avioliitto hajosi.
He eivät koskaan eronneet. He asuivat erillään.
He yrittivät elvyttää avioliittoa hankkimalla lapsia.
Se ei toiminut.
Mutta he pysyivät hyvinä ystävinä, ja Morris osallistui lastenkasvatukseen.
Golda lähti mukaan Israelin politiik- kaan vuosien 1922―1923 paikkeilla.
Hän oli mukana 50 vuotta ammattiyhdistysliikkeessä, -
Israelin Juutalaistoimistossa, hallituksessa, -
ja työväenpuolueessa, jonka perustajia hän oli.
1930-luvun puoliväliin mennessä Golda oli päässyt -
Ben-Gurionin sisäpiiriin.
Hän piti Goldaa luottoluutnanttinaan.
He olivat erimieltä vain kerran: vuoden 1937 jakosuunnitelmasta.
Britit tarjosivat jonkinlaista jakoa. Ben-Gurion sanoi: "Ota se.
Ota mitä annetaan. Voimme ehkä pelastaa Saksan juutalaiset."
Golda ja muut sanoivat: "Ei, meille luvattiin koko maa. Pysytään siinä."
Vuosia myöhemmin Golda myönsi: "Olimme väärässä ja hän oikeassa."
Toisen maailmansodan jälkeen Israelin Juutalaistoimiston -
pääprioriteetteja oli auttaa holokaustin selviytyjiä Palestiinaan.
Britit tulivat sen esteeksi joka käänteessä.
MARRASKUU 1947
Vuoden 1947 loppuun mennessä yli neljäkymmentätuhatta -
juutalaispakolaista oli pidätettynä brittileireillä Kyproksella.
Satojen pikkulasten ei uskottu selviävän tulevasta talvesta
― saati pilkkukuume-epidemioista.
Meir lähti Kyprokselle neuvottelemaan lasten vapautuksesta.
Leirit olivat masentavampia kuin olin odottanut.
Yhdellä leirillä muutama pieni lapsi toi minulle kimpun paperikukkia.
Olen sittemmin saanut monia kukkakimppuja, -
mutten ole koskaan ollut niin liikuttunut kuin olin niistä kukista, -
jotka lapset antoivat Kyproksella.
Lapset, jotka olivat ehkä unohtaneet, miltä oikeat kukat näyttävät.
Golda pyysi, että vauvojen lisäksi -
leirin vanhemmat orvot vapautettaisiin myös.
Ensi alkuun brittikomentaja epäröi, -
mutta muutti mielensä yllättäen ja suostui.
En ymmärtänyt, miksi hän antoi periksi niin nopeasti.
Sitten kuulin, että hän oli saanut säh- keen esimieheltään Jerusalemissa.
"Varo rouva Meyersonia. Hän on pelottava henkilö."
Pian Meirin käytyä leirillä YK äänesti Palestiinan jakamisesta -
kahdeksi valtioksi: arabi- ja juutalaisvaltioksi.
Siitä alkoi lähtölaskenta. Kuuden kuukauden kuluessa britit lähtisivät, -
juutalaiset julistaisivat valtion itsenäisyyden ja arabit sodan.
Ben-Gurion kutsui sotilasjohtajansa kokoukseen.
Hän sanoi heille: "Julistamme Israelin valtion.
Tarvitsen listan, mitä aseita tarvitsette, sillä sota odottaa.
Hän antoi heille pari tuntia miettimis- aikaa. He palasivat listan kanssa.
Paperilla luki kiväärejä, konetuliaseita, pistooleja, kranaatteja.
Hän luki paperin läpi, heitti sen heille ja sanoi: "Herrat, me käymme sotaan.
Tarvitsen listan, montako panssarivaunua, taistelulaivaa, -
lentokonetta ja tykkiä tarvitsette."
He katsoivat toisiaan ja nousivat ylös, -
kuin opettaja olisi juuri läimäyttänyt oppilaita.
He menivät ulos ja sanoivat käytävässä: "Ben-Gurion histhtager!"
"Ben-Gurion tuli hulluksi!
Me puhumme pistooleista ja luodeista, hän taistelulaivoista ja tykeistä."
Mutta hän tiesi, mistä puhui.
Emme olleet lainkaan valmiit sotaan. Tarvitsimme kiireesti aseita, -
jos vain löytäisimme jonkun, joka myisi niitä meille.
Mutta ennen kuin mitään voi ostaa, tarvitsimme rahaa. Miljoonittain.
Ja maailmassa oli vain yksi ryhmä, -
jolta oli edes pieni mahdollisuus saada rahaa: Amerikan juutalaiset.
Useimpien mielestä Ben-Gurionin olisi pitänyt mennä keräämään varoja, -
mutta Golda ajatteli toisin.
Minä menen. Puhun sujuvasti englantia -
ja tiedän, miten amerikkalaisille pitää puhua.
Ben-Gurionia ei ole varaa lähettää. Häntä tarvitaan täällä.
Minä voin tehdä sen.
Hyvä.
Hän tiesi tarkalleen, mikä saisi heidät syttymään.
Joku sanoi, että hän oli kuin profeetta Debora, joka taisteli Israelin puolesta.
Hän puhui erinomaisesti heidän tunte- miaan kieliä: jiddishiä ja englantia.
Juutalaistoimiston rahastonhoitaja oli varma, -
etteivät he saisi kuin seitsemän tai kahdeksan miljoonaa.
Mutta Goldalla palasi mukanaan viisikymmentä miljoonaa dollaria.
Ne olivat vuoden 1948 dollareita.
Nykyään se olisi kaiketi miljardeja dollareita.
Sillä maksettiin aseet, jotka Israel osti Tšekkoslovakialta.
Maa auttoi Israelia voittamaan vuoden 1948 sodan.
Goldan varainkeruu kattoi noin kolmanneksen -
vuoden 1948 sodan kuluista. Harva israelilainen muistaa sitä.
Se, joka sen muisti, oli Ben-Gurion. Hän mainitsi sen monissa käänteissä.
Ben-Gurionilla oli pian toinen tehtävä Goldalle: -
diplomaattinen vierailu Jordanian kuningas Abdullahin luo.
Golda oli jo tavannut Abdullahin salaisesti 7 kuukautta aiemmin.
Silloin Abdullah oli luvannut, ettei hän lähde sotaan juutalaisia vastaan.
Kuulimme raportteja, että lupauksesta huolimatta -
Abdullah aikoi liittyä Arabiliittoon.
"Onko asia todella näin?" kysyin häneltä viestissä.
Vastaus Ammanista oli nopea ja kielteinen.
Hän muistutti minua kolmesta asiasta: -
että hän on beduiini ja siksi kunnian mies, -
että hän on kuningas, ja siksi kaksinkertaisesti kunnian mies, -
ja lopuksi, että hän ei koskaan rikkoisi naiselle tehtyä lupausta.
Mutta me kaikki tiesimme totuuden.
10.5.1948, VIISI PÄIVÄÄ ENNEN BRITTILÄISEN MANDAATIN LOPPUA
Britit kertoivat, että jonkun olisi hyvä tavata Abdullah, -
koska hänen mielensä on muuttunut.
Golda pyysi toista tapaamista.
Tällä kertaa Abdullah vaati, että Golda tulee Ammaniin,
ja lisäsi, ettei hän ota vastuuta tämän turvallisuudesta.
Hän pukeutui arabinaiseksi. Yksi pukijoista oli äitini.
Golda meni Haifaan ja ajoi erään miehen kanssa Jordaniaan.
Lähellä rajaa autoa vaihdettiin kunin- kaan palvelijan ajamaan autoon, -
ja he menivät Ammaniin. Tämä tapah- tui neljä päivää ennen itsenäisyyttä.
Hän oli hyvin rohkea nainen.
Abdullah oli tuohtunut.
Hän ei pitänyt siitä, että juutalaiset lähettivät naisen.
Hän väitti, ettei Golda ymmärtänyt. Golda ymmärsi oikein hyvin.
Teidän majesteettinne. - Rouva Meyerson.
Olkaa hyvä, istuutukaa. - Kiitos.
Teidän majesteettinne, oletteko sittenkin rikkonut lupauksenne?
Kun tein lupauksen, luulin hallitsevani omaa kohtaloani.
Nyt olen vain yksi viidestä kansasta.
Miksi teillä on niin kiire julistaa valtionne?
Mikä hoppu teillä on?
Teidän majesteettinne, olemme odottaneet valtiota 2 000 vuotta.
Sitä tuskin voi pitää kiireenä.
Ettekö käsitä, että olemme ainoa liittolaisenne tällä alueella?
Mitä voisin? Ei se ole minusta kiinni.
No, teidän on tiedettävä, että jos sota pakotetaan niskaamme, -
me taistelemme. Ja me voitamme.
Miksi ette odota paria vuotta? Luopukaa valtiovaateestanne.
Minä valtaan koko alueen, ja saatte edustuston parlamenttiini.
Kohtelisin teitä oikein hyvin, eikä sotaa tulisi.
Tiedättekö, miten kovasti olemme ahkeroineet?
Teimmekö sen kaiken vain paikasta vieraassa parlamentissa?
Teidän majesteettinne, jos ette voi tarjota meille mitään muuta, -
silloin sota tulee.
Ja me voitamme sen.
Sitten voimme ehkä tavata uudestaan.
Sodan jälkeen.
Shalom. - Salam aleikum.
En koskaan nähnyt Abdullahia uudestaan.
En epäillyt enää lainkaan, etteikö hän sotisi meitä vastaan.
Minua masensi se, millaisia uutisia minun piti tuoda takaisin Tel Aviviin.
12. TOUKOKUUTA 1948
Seuraavana aamuna oli kokous. Tiesin, että Ben-Gurion olisi siellä.
Kun astuin huoneeseen, hän nosti päänsä ja katsoi minua.
Istuuduin ja raapustin viestin.
"Se ei toiminut", minä kirjoitin.
"Sota tulee."
Kahden päivän kuluessa lopullinen päätös piti tehdä.
Ben-Gurion kutsui kaksi Haganan johtajaa lopulliseen sota-arviointiin.
Heidän vastauksensa olivat käytännössä identtisiä ― ja pelottavia.
Mikä on Haganan tämänhetkinen vahvuus?
Meillä on 35 000 koulutettua sotilasta, -
mutta alle 20 000 on täysin aseistettuja.
Ostamamme panssarivaunut ja lentokoneet eivät ole vielä saapuneet.
Entä arabit? - Abdullahin armeijan kanssa heitä voi olla satatuhatta.
Ja he kaikki ovat brittien aseistamia ja kouluttamia.
Arvionne?
Voimme olla varmoja vain kahdesta asiasta: 15.5. britit vetäytyvät -
ja arabit hyökkäävät. - Ja sitten?
Paras asia on se, että todennäköisyydet ovat 50/50.
On yhtä todennäköistä, että voitamme, kuin että häviämme.
Sen sanan myötä päätettiin äänestyksellä 6 puolesta, 4 vastaan, -
että perjantaina 14. toukokuuta 1948 juutalaisvaltio julistettaisiin.
Israel syntyisi, kun viisi arabiarmeijaa ympäröisi sitä -
valmiina hyökkäykseen.
Ensi viikolla; Israelin itsenäisyysjulistuksen jälkeen, -
seuraavana päivän viisi arabiarmeijaa julisti sodan.
Siitä tässä on kyse. He eivät halua tunnustaa Israelin olemassaoloa.
Tämä tilanne ei ole muuttunut vuodesta 1948.
Ymmärtääkseen tämän päivän uutiset on tunnettava historia.
Aloitin sanomalla, että Ben-Gurion kutsui häntä -
"kabinettinsa parhaaksi mieheksi". Tästä Golda ei pitänyt.
Hän sanoi, ettei halua tulla tunnetuksi parhaana miehenä vaan ihmisenä.
Hän oli ylpeä siitä, että oli nainen. - Melkoinen voimanainen.
Miksi Wisconsista tulee vahvoja naisia?
Ehkä alueen lehmien ja juuston ansiosta. En tiedä.
Tiesin hänen kasvaneen Wisconsissa, mutta en muuta.
Jokaisen näyttämämme osan jälkeen haluan nähdä lisää.
On hyvä tietää, että saamme nähdä koko kokonaisuuden.
Lisää taas ensi viikolla ja kotisivuillamme.
Haluamme välittää tietoa Israelin ihmeellisestä historiasta -
ja ihmisistä, jotka yhdessä tekivät -
mahdottomasta totta. Tämä on upea tarina.
Vastaamme seuraavaksi katsojien lähettämiin kysymyksiin.
Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni ...
Alussa loi Jumala taivaan ja maan.
Ja kaikki oli hyvin. Jumala loi meidät yhteyteensä.
Elämään yhdessä perheenä.
Hän rakastaa jokaista kansaa, heimoa ja ihmistä.
Käännyimme Hänen luotaan. Syntimme erottaa meidät Hänestä.
Hän ei ole unohtanut meitä. Jeesus tuli taivaasta luoksemme.
Hänet ristiinnaulittiin syntiemme vuoksi.
Hän nousi kuolleista ja elää tänään.
Jeesus palaa takaisin. Sitä me odotamme.
Siihen saakka jaamme Jumalan rakkautta englanniksi, -
saksaksi, portugaliksi, jaavan kielellä.
Jotta jokainen voisi oppia tuntemaan Jeesuksen.
Tämä on tehtävämme - intomme - tulevaisuutemme.
CBN 50 VUOTTA
Usein kannamme taakkaa menneisyydestä.
Se vaikuttaa kaikkeen elämässämme.
Se estää meitä löytämästä todellista onnea.
Jumala ei tarkoittanut meitä elämään näin.
Voit vapautua taakastasi. Jumalan anteeksianto muuttaa elämän.
Soita meille.
Nyt vastaamme kysymyksiinne. Ensimmäiseksi Elizabethin kysymys:
63-vuotias kristitty ystäväni nai hiljattain 30-vuotiaan muslimimiehen.
Mieheni kanssa luulemme miehen käyttävän häntä hyväksi.
Meitä arveluttaa kutsua miestä meille kylään.
Miten meidän tulisi toimia?
En ymmärrä miksi 63-vuotias nai 30-vuotiaan.
Se on mysteeri, vaikkei sen tarvitsisi olla.
Miten toimia ja suhtautua?
Minä kehottaisin toimimaan rakkaudesta ei pelosta käsin.
Pelolle ei tule antaa tilaa.
Rakasta häntä ja mieti, miten voisit todistaa hänelle Jeesuksesta.
Saatat olla ainut Jeesukseen uskova, jonka hän tapaa.
Älä torju häntä pelon takia vaan rakasta.
Rakastan tätä Sanan paikkaa: 1. Kor. 13:8
"Rakkaus ei koskaan häviä;"
sekä Room. 8:37 "...saamme jalon voiton hänen kauttansa, -
joka meitä on rakastanut."
Kristittyinä meidän tulee elää sen mukaan.
Voimme rakastamalla saattaa ihmisiä Jumalan valtakuntaan.
Ei väittelemällä vaan rakastamalla.
Jumalan hyvyys ohjaa parannuksen tekoon.
Käytä tässä järkeä. Rakasta häntä ja ystävääsi samalla tavalla.
Matthew: "Lääkärini mukaan minun on käytettävä hylkimisenestolääkeitä.
Ilmaisenko niitä käyttämällä epäuskoa Jumalan parantavaa voimaa kohtaan?
Haluaisin lopettaa lääkkeiden käytön, sillä uskon Jumalan parantavan.
Lääkärini ja vanhempani sanovat olevansa kristittyjä,-
mutta kehottavat käyttämään lääkkeitä. "
Tämä on aihe josta on keskusteltu jo kauan.
Parantamistoiminnan historiassa sadan vuoden ajan, -
tästä on jatkuvasti keskusteltu.
John G. Lakea syytettiin luvatta lääketieteen harjoittamisesta, -
koska hän laski kätensä ihmisten päälle ja he paranivat.
Tässä asteikossa saattaa helposti ajautua yliuskonnollisuuteen, -
Jumalan testaamiseen, ja sitä en suosittele.
Jos saa Jumalalta tarkan ohjeen, -
jonka kaksi tai kolme vahvistavat, siihen voi luottaa.
Olen nähnyt myös tällaista.
Olen nähnyt ihmisiä, jotka ovat lopettaneet lääkityksen ja hupsista, -
sairaus on palannut. Olen myös nähnyt tapauksia, -
joissa Jumala on ohjeistanut lopettamaan lääkityksen.
Ilman tarkkaa ohjetta, jatka lääkkeiden ottamista.
Lopuksi Psalmi 20:4 "Hän antakoon sinulle, mitä sydämesi halajaa, -
ja täyttäköön kaikki sinun aivoituksesi."
Isäni kuoli ennen kuin synnyin.
Äitini kuoli minun synnytykseeni.
Aiemmin minun piti työskennellä koko ajan.
Mutta nyt pääsen kouluun ja opin asioita.
Uusi perheeni ja ystävät rakastavat minua paljon. Tykkään olla täällä.
Sinun tukesi tekee tämän mahdolliseksi.
Tuhannet saavat uuden alun elämässä, koska välität ja tuet heitä.
Kiitos teille, jotka liityitte Klubi 700:aan.
Apunne saa muutoksen aikaan.
Kun autamme yhdessä, ihmeitä tapahtuu.
Kaipaatko kuuntelijaa?
Rukouspalvelijat ja sielunhoitajat päivystävät puhelinlinjoilla.
Soita rukouspuhelimeemme.
Suomennos: Maija Tuukkanen ja Annukka Eskola