o
KLUBI 700
Vuonna 1989 Rebecca Nichols perheineen asui lähellä kirkkoa,
jossa hänen isänsä toimi pappina Pohjois-Carolinan maaseudulla.
Tien toisella puolella asui mies, joka halusi pakkomielteisesti
hallita kirkkoa. Mies oli varakas. Hänestä tuli kuin demonin riivaama.
Mies terrorisoi perhettä yrittäen ajaa heidät pois paikkakunnalta.
7-vuotiaana Rebacca näki mahdottoman tapahtuvan
aivan silmiensä edessä.
Kukaan ei vie minun vaimoani. - Ei! Ei!
Isä sanoi: "Sinun täytyy juosta hakemaan apua."
Ja minä juoksin niin lujaa kuin pystyin 7-vuotiaan jaloillani.
Äiti makasi kuolleena viereisessä huoneessa ja isä vakavasti
haavoittuneena aseen luodista, Rebecca juoksi naapuriin.
Olin peloissani, koska en tiennyt mitä tyyppi aikoi,
ampuisiko hän loputkin meistä.
Tuon illan tapahtumat olivat päätepiste
vuosia jatkuneelle kiusaamiselle. Vanhempi naapurin mies,
jonka kateus sai lopulta kuolettavan käänteen.
Rebecca kirjoitti siitä kirjassaan "The Devil in Pew Number Seven".
Horry Watts oli varakas, tunnettu ja tottunut olemaan johdossa.
Sitten Rebeccan isä Robert Nichols, nuori ja komea pappi,
otti vallan the Free Welcome Holiness Church -kirkossa.
Seurakunta rakasti häntä ja hänen vaimoaan Ramonaa,
ja kirkko kukoisti. Mutta herra Watts,
teki kaikkensa ajaakseen Nicholsit pois paikkakunnalta.
Hän oli jokaisen papin pahin painajainen.
Hän osoitteli kelloaan jos saarna kesti hänestä liian kauan.
Käveli ulos ovet paukkuen. Ovet vaihdettiin sellaisiin,
joita ei voinut paukuttaa, se suututti Wattsia vielä lisää.
Watts siirtyi häirintäpuheluiden ja uhkauskirjeiden kautta
ampumaan auton ikkunasta.
Kun se ei tepsinyt, hän alkoi räjäytellä dynamiittia.
Kahden ja puolen vuoden aikana tapahtui 10 räjähdystä
kirkon ja kotimme ympärillä.
Yksi räjäytyksistä oli niin raju,
että Rebeccan veli oli hengenvaarassa.
Räjähdys rikkoi ikkunoita huoneesta, jossa veljeni nukkui.
Äitini luki minulle psalmista 91, kuinka Jumala levittää
siipensä yllemme ja Hänen enkelinsä varjelevat meitä.
Veljeeni ei osunut yhtään lasinpalaa.
Nicholsit tiesivät kuka oli tekijä, mutta heillä ei ollut todisteita.
Poliisitutkinta eteni tuskastuttavan hitaasti.
Rebeccan vanhemmat rukoilivat Wattsin puolesta,
että tämä kovasydäminen mies löytäisi Jeesuksen.
Mitä se opetti sinulle anteeksiannosta?
Kuulin isäni saarnaavan siitä kolmesti viikossa.
Sitten rukoilin äitini kanssa samaa anteeksiantoa.
Kuulin sitä kirkossa ja elimme sitä kotona.
Vanhempieni esimerkki oli voimakas.
He elivat sen mukaan, mitä saarnasivat.
Vaikka häirinnässä oli joskun jopa kuukausia taukoja,
pelko uusista räjähdyksistä piinasi Rebeccaa.
Kuinka sait nukuttua öisin?
Se oli vaikeaa. Yritin aina ryömiä vanhempien sänkyyn.
Saatoin öisin katsoa ulos ikkunastani
ja nähdä tyypin kävelevän kotimme edessä.
Suunnittelemassa seuraavaa siirtoa. Niin hän vaani meitä.
Kun hän ei onnistunut karkottamaan Nicholiseja, mahdoton tapahtui.
Watts tiesi Nicholsien auttaneen miehensä pahoinpitelemää naista.
Hän puhui aviomiehen, William Harrisin, hoitamaan Nicholsit.
Isääni ammuttiin lantioon eikä hän voinut liikkua.
Tämä iso mies, sankarini, suojelijamme,
kaatui lattialle luodin voimasta.
Rebeccan isä selvisi ampumisesta, mutta äiti kuoli.
Vuosien piina ja rakkaan vaimon menetys olivat
Rebeccan isälle kova pala, niin fyysisesti kuin henkisestikin.
Isä ja äiti olivat parhaat ystävät, hengenheimolaisia.
He olivat elämän kumppaneita.
Äidin kuollessa iso osa isääkin kuoli hänen mukanaan.
Herra Nichols kuoli muutama vuosi myöhemmin veritulppaan 46-vuotiaana
Rebecca kamppaili antaakseen anteeksi,
ei vain heitä piinanneelle miehelle, vaan myös Jumalalle.
Olin vihainen Jumalalle.
Sanoin: "Herra, kun äiti kuoli, ihminen vei hänen elämänsä.
Kun isä kuoli, Sinä veit hänet."
Kaksi vuotta Jumalan kanssa kamppailtuani
tajusin, että tarvitsin Jumalaa.
Molemmat miehet saivat vankeutta rikoksistaan.
Sitten, 17-vuotiaana Rebecca sai yllätyspuhelun Wattsilta.
Hän sanoi: "Minun täytyy tietää
En voi jatkaa elämääni tietämättä oletko antanut minulle anteeksi."
Sanoin: "Herra Watts,
veljeni ja minä annoimme sinulle anteeksi jo kauan sitten."
Hän vain istui ja itki. Hän sanoi: "Pääsin pois vankilasta."
Sen vuoden aikana Watts löysi Jumalan.
Ei käydessään kirkossa joka viikko kanssamme,
vaan vankilassa yksin itsensä ja syntinsä kanssa.
Silloin hän löysi Jeesuksen.
Hän sanoi: " Haluan sinun tietävän, että isäsi oli hyvä mies,
eikä ansainnut sitä, mitä minä hänelle tein.
Nykyisin Rebecca on naimisissa papin kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Kirjaa kirjoittaessaan Rebecca joutui
antamaan anteeksi uudelleen Jumalan avustuksella.
Me kaikki tarvitsemme anteeksiantoa.
Kun minulta kysytään kuinka annoin anteeksi.
Sanoin: "Seurasin vanhempiani pikkutyttönä ja iän myötä
ymmärsin kuinka Jeesus antoi anteeksi meille ristillä.
Hän antoi kaiken, että me saisimme elää vapaina."
Uskomaton tarina. Minä luin kirjan
The Devil in Pew Number Seven. (Paholainen penkillä numero 7)
Rebecca kuvailee tarkasti piinaa, jonka tuo iso, vaikutusvaltainen,
rikas naapuri heille aiheutti. Pommitusta.
Lopulta valtio yritti tehdä asialle jotain.
Vaivalloisen tutkinnan jälkeen mies tuotiin oikeuteen ja tuomittiin.
Ymmärsin tarinasta, että mies tunsi tuomarin
eikä tuomari halunnut antaa hänelle liian kovaa tuomiota.
Niinpä mies selvisi noin vuoden vankeudella.
Sinä aikana hän löysi Jeesuksen.
Äidin tappoi vihainen mies, jonka vaimon kanssa hän oli ystävystynyt.
Isä muuttui lihaksikkaasta atleetista 136 -kiloiseksi.
Lopulta se mursi hänet. Alle 50-vuotiaana hän kuoli.
Hirveä asia kokea lapsena.
Entä mitä sinä tekisit? Kantaisitko sisälläsi vihaa?
Ainakin olisit mielestäsi oikeutettu tekemään niin.
Mutta Rebecca Nichols päätti antaa anteeksi,
sen mitä mies tekin heidän perheelle,
hänelle ja hänen vanhemmilleen.
"Tuskasta huolimatta, annan anteeksi."
Rebecca on esimerkki siitä, mitä meidän pitäisi tehdä.
Hän vain seurasin vanhempiensa esimerkkiä.
He antoivat anteeksi. Moni olisi lähtenyt pois paikalta.
Se oli pieni maalaiskirkko Pohjois-Carolinassa
eikä suuria mahdollisuuksia edetä uralla.
Mutta he jäivät, koska sinne Jumala oli heidät asettanut
eikä heitä voinut pelotella pois.
Tulossa, eroaminen on vaikea tehdä jos et tiedä miten.
Boundaries -kirjan kirjoittaja puhuu välttämättömistä lopuista.
Katso! Seison sydämesi oven takana ja koputan.
En ole kiinnostunut siitä, oletko rikas vai köyhä,
mitä kieltä puhut tai missä asut.
Tulen jokaisen miehen, naisen ja lapsen luokse.
Ainoa toiveeni on, että oppisimme tuntemaan toisemme.
Mutta päätös hyväksyä minut on sinun.
En koskaan tule väkisin, mutta jotka kutsuvat minut sisään,
siellä asun heidän kanssaan, ja heillä on iankaikkinen elämä.
Joku kolkuttaa sydämesi ovella. Hän on Jeesus Kristus.
Kutsutko hänet sisään?
Soita tai kirjoita Klubi 700:aan tänään.
Kukaan ei halua olla luovuttaja ja eroaminen on vaikeaa.
Joskus ero on välttämätöntä jotta pääsemme eteenpäin.
Tohtori Henry Cloud on suosittu kliininen psykologi, puhuja
radiojuontaja ja kirjailija. Hänen uusin kirjansa
"Necessary Endings" tutkii sitä, kuinka loput voivat olla
positiivisia ja olennaisia paremman elämän saavuttamiseksi.
Tervetuloa Henry Cloud. - Mukava olla täällä.
Kaikki, mitä kirjoita on hyödyllistä meille.
Tämä on tosi tärkeää. Mikä on tarpeellinen loppu?
On asioita, joiden aika on ohi,
ja on asioita jotka menevät väärään suuntaan.
Tarpeellinen loppu on molemmissa skenaarioissa tärkeä,
jotta mikään toimisi.
Entä, jos emme lopeta jotain, joka pitäisi lopettaa?
No, menitkö naimisiin ensimmäisen seuralaisesi kanssa?
En. - Siinä näet. Kysyttävää? Emme tule ajatelleeksi,
että kaikki elämässä tapahtuu koska jokin muu on loppunut.
Raamatussa Jumala aina kutsui ihmisiä Luvattuun Maahan ja
kohti tulevaa. Jeesus opetti, että ihmisten piti lähteä ja
jättää sen mitä olivat tekemässä päästäkseen eteenpäin.
Mutta tässä on se ongelma. Tämä on täysin normaalia,
mutta vastustelemme sitä, etenkin jos siihen liittyy
potkujen antaminen, suhteen päättäminen,
seurakunnasta tai ystäväporukasta eroaminen.
Nämä asiat ovat vaikeita.
Kukapa niitä haluaisi?
Mutta miksi me takerrumme tällä tavalla?
Erityisesti ihmissuhteissa, silloinkin kun ne ovat huonoja.
Emme irrota vaan tarraudumme.
Meidät on suunniteltu roikkumaan ihmissuhteissa.
Sehän on hyvä asia. Mutta joskus suhteiden täytyy päättyä.
Teemme niin monista eri syistä,
esimerkiksi pelkäämme loukkaamme toista.
Ihmiset jatkavat, kun heidän pitäisi lopettaa.
He ajattelevat, että se olisi ilkeää
tai että ehkä kaikki vielä kääntyy paremmaksi.
Valheellinen toivo on yksi suurimmista syistä
jäädä kaikenlaisiin huonoihin tilanteisiin jopa liike-elämässä.
Pidän erityisesti tästä kohdasta: "Toivo ei ole strategia."
Toivo ei ole, ei, ei.
Toivo-sana saa minut kuumenemaan,
koska toivolla ja toiveella on iso ero.
Moni sanoo: "toivon, että asiat kääntyvät parempaan"
"toivon, että hän muuttuu" Kun kysyy miksi, vastaus on:
"No, minä vain toivon." Se on toivomus, halu. Ei toivo.
Toivo on vahvasti perusteltu, joten se ei tuota pettymystä.
Ja meillä täytyy olla perustelut, jos pohdimme jotain tilannetta.
Raamattu tekee tämän hyvin selväksi.
Erityisesti kristityillä on taipumus pysyä jossain tilanteessa
koska he tuntevat olevansa jossain määrin vastuussa siitä.
En puhu pelkästään avioliitosta. Tarkoitan naapuria tai työtoveria.
Me vain sinnittelemme. Ja sinnittelemme.
Sinnittelemme vaikka siitä ei ole hyötyä kenellekään.
Hassu, että luulemme sen olevan kristillistä.
Saarn. 3. luvussa sanotaan, että kaikella on aikansa.
Lukua eteenpäin lukiessa huomaa, että puolet siitä käsittelee loppumisia.
On aika istuttaa, mutta on aika repiä maasta.
Aika on syleillä ja aika olla erossa.
Aika on yrittää etsiä ja tehdä kaikenlaista.
Sitten on aika luopua menetetystä.
Mistä tietää, että on tullut jonkin päätepisteeseen?
On aikoja, jolloin pitää jatkaa ja uskoa parempaan.
Jumala kutsuu roikkumaan uskossa.
Joten mistä tietää milloin pitää irroittaa?
Yksi tärkeä asia on kysyä itseltään
mikä huomenna, tai ensi kuussa muuttuva asia
muuttaisi oikeasti kaiken?
Klassinen esimerkki. Joku on alkoholistin kanssa, joka sanoo:
"Nyt minä lopetan." "En tee tätä enää."
Lupauksia lukuunottamatta, mikä tässä tilanteessa on erilaista?
Täytyy katsoa kahta asiaa. Jostakin täytyy tulla uutta energiaa.
Tuleeko terapeutti mukaan? Vetääkö joku häntä tukiryhmään,
kuntoutukseen tai johonkin? Jonkun täytyy työntää asioita eteenpäin.
Miksi asiat muuttuisivat liike-elämässä?
Koska toivomme? Ei.
Kuka tulee tilanteeseen jotta asia etenee?
Lisäksi tarvitaan jotakin uutta tietoa, taitoa tai viisautta.
Jos joku vain sanoo muuttuvansa, mitään ei tule tapahtumaan.
Paikalle täytyy saada asiantuntija, valmentaja tai mentori.
Kuinka paljon roikkumisemme tilanteissa, joissa ei pitäisi -
- ajattelemme tekevämme sen toisen ihmisen parhaaksi -
kuinka paljon se perustuu omaan pelkoomme?
Suuri osa siitä perustuu omaan pelkoomme.
Raamattu opettaa monessa kohtaa sen,
minkä tiedemiehet tajusivat 60-luvulla,
että auttamalla mahdollistaa ongelman jatkumisen.
Itse asiassa Kolmas Mooseksen kirja sanoo, että jos emme aseta rajoja
niin olemme osasyyllisiä ongelman jatkumiseen.
Ja me teemme sen pelosta.
Meidän tehtävämme ei ole olla vastuussa toisista.
Tehtävämme on olla vastuussa heille. Joskus... kuulin tämän hiljattain.
Eräs johtaja kertoi minulle, että hän oli erottanut jonkun.
Hän oli yrittänyt kaikkensa, mutta lopulta mies oli pakko
erottaa korkeasta asemasta.
Vuoden päästä mies soitti halusi tavata.
Johtaja ajatteli: "Voi ei, nyt saan kuulla kunniani."
He menevät lounaalle ja mies sanoi johtajalle:
"Minun täytyy kiittää sinua.
Tiesin, etten suoriutunut kovin hyvin ja yritin niin kauan.
Lopulta sinulla oli rohkeutta sanoa, ettei homma toimi.
Ja se pakotti minut katsomaan peiliin."
"Kävin läpi muutoksia ja sain rohkeutta ryhtyä tekemään sitä,
mitä olen aina halunnut tehdä ja nyt olen aivan eri paikassa."
"Emme tee kenellekään palvelusta antamalla hänen suoriutua huonosti
tai jatkaa jotakin joka ei ole hyväksi."
Puhut loppumista ennakoivasta prosessista. Kerro siitä.
Ennakoiva tarkoittaa sitä, ettemme jää odottamaan
että ongelma vain mystisesti katoaa.
Meidät on kutsuttu puutarhureiksi.
Meitä kutsutaan monella eri tavalla mutta tehtävämme on astua esiin
ja hoitaa tilanne niin, ettei se leviä.
Esimerkiksi Paavali sanoo, että erimielisyyttä aiheuttava ihminen
tulee poistaa toisen varoituksen jälkeen.
Kuinka moni kirkko olisikaan erilainen,
jos siellä toimittaisiin niin.
Tuollaiset immuunijärjestelmät elämässämme, työssämme ja
perheessämme ovat hyvin tärkeitä.
Vielä yksi asia koska monet ihmiset kuuntelevat sinua.
Heillä on elämissään suhteita. Alainen, joku kirkosta, puoliso...
Kuinka hoitaa lopettaminen silloin kun se on tehtävä?
Paras tapa on, ettei tarvitse. Tällä tarkoitan, että kun me
työssä tai omissa suhteissamme asetamme rajat...
Palataan alkoholistiin vielä.
Jos joku talossa sanoo: "Tämä on raitis koti.
Haluan että olet kanssamme.
Mutta jos aiot olla täällä, olet raitis. Joten saat valita.
Menetkö hoitoon ja olet kanssamme vai et?"
Huomaatko, tässä on oman valinnan taika.
Sama juttu työssä. Kun asetat säännöt ja sinusta tulee valoisa.
Jeesus sanoi: "Minä en tullut tuomitsemaan.
Tuomio on, että valkeus on tullut maailmaan,
ja ihmiset rakastivat pimeyttä enemmän kuin valkeutta"
Jos työnantajana, vaalit ihmisiä noudattamaan sääntöjä,
laikottelijat eivät halua olla siellä, ahkerien ihmisten joukossa.
Sama juttu muissakin suhteissa. Kun on aika lopettaa, niin jos
olemme tehneet kaiken oikein ja pysymme siinä niin toinen lähtee.
Ne ovat tarpeellisia loppuja. Se on Tri Cloudin kirjan nimi.
Jokaisen pitäisi lukea tämä kirja.
Kiitos paljon.
Koettelemukset ja houkutukset kohtaavat jokaista avioliittoa.
Joskus tuntuu siltä, ettei ole ulospääsyä.
Sitä minkä Jumala on yhdistänyt, älköön ihminen erottako.
Soita tai kirjoita meille saadaksesi ikuisia vastauksia.
16-vuotias Aun on isosisko nuoremmille lapsille
lastenkodissa Thaimaassa.
Hän pitää huolen, että he saavat ruokaa ja vaatteita.
Kun lastenkotia uhkasi sulkeminen Aun ja lapset rukoilivat ihmettä.
Ruokavarastot olivat lähes lopussa tästä kristitystä lastenkodista.
Rahaa ei ollut, joten pastori Somrom vaimoineen tiesi,
mitä tulisi tapahtumaan.
Jos koti suljettaisiin, lapsilla ei olisi paikkaa mihin mennä.
Pastori Somrom pyysi lapsia ja henkilökuntaa rukoilemaan ihmettä.
Muutamaa päivää myöhemmin joku CBN:ltä tuli vierailulle.
Kerroin hänelle, että tarvitsemme ruokaa.
CBN:n Orphan's Promise alkoi toimittaa rahaa ja ruokaa lapsille.
Annoimme heille siemeniä ja lannoitteita, jotta he voisivat
itse kasvattaa vihanneksia.
16-vuotias Aun on alkanut isosiskoksi kaikille nuoremmille.
Lapset syövät terveellistä ruokaa, joten he eivät sairastele.
Olen hyvin kiitollinen CBN:lle.
CBN:n Orphan's Promisen ansiosta olemme voineet ottaa lisää lapsia,
kuten Aunin kaksoissisaren Joyn.
Uskon, että Jumala suunnitteli CBN:n apuun tulon,
jotta lapset näkisivät, että Jumala vastaa rukouksiin.
Kiitos CBN, kun tulit apuun
ja sait meidät tuntemaan itsemme rakastetuiksi.
Jumalan lupaus näille lapsille on, ettei Hän jätä heitä orvoiksi.
Hän tulee auttamaan ja käyttää meitä
antaakseen rakkautensa ja tukensa heille.
Haluamme kiittää Klubi 700 jäseniä,
että kosketat orpojen elämää ympäri maailman.
Jos et ole jäsen, niin tämä on hyvä päivä liittyä.
Haluamme kutsua sinut tähän maailmanlaajuiseen perheeseen.
Nyt on kysymysten aika.
Victoria kirjoitaa: Pyysin Jeesuksen sydämeeni yli 15 vuotta sitten,
mutta lankesin huumeiden takia.
Jos langennut kristitty kuolee ollessaan vielä synneissään,
pelastuuko hän silti?
Uskon niin. Tiedän, että jotkut ovat eri mieltä ja sanovat:
"Jos elät synnisssä niin paha juttu."
Minusta kerran Jeesuksen hyväksyttyäsi olet hänen omansa
ja Hän tuo sinut takaisin.
Linda kertoo: "Olen kamppaillut vuosia kymmenysten kanssa.
Siihen ei tunnu olevan varaa.
Estääkö tottelemattomuuteni minua olemasta siunattu?
Tietysti estää. Varastat Jumalalta. Niin Raamattu sanoo.
Ryöstääkö ihminen Jumalalta? Katsos, näin se menee.
Jumala omistaa sinun rahasi. Jos tunnustat sen,
niin Hän alkaa siunata talouttasi. "Nämä ovat minun,
ja siksi minä siunaan niitä."
Jumala antaa niin selvän käskyn ja lupauksen,
niin miksi vain harva noudattaa sitä?
No... he ovat itsekkäitä. He eivät priorisoi.
Kymmenykset otetaan ensin, ja ne ovat ensimmäisinä.
Asiasta ei voi neuvotella.
Loput 90% kuuluu itselle.
Monet antavat yhden, kaksi tai kolme kymmenystä. Ei vain yhtä.
Se riippuu siitä, mitä Jumala on antanut.
Kysyt, oletko estynyt saamaan siunausta. Vastaus on kyllä.
Siunauksia saa, kun on uskollinen lahjoittamisessa.
Marilyn kysyy: Voiko kristitty hakea apua terapeutilta tai psykiatrilta?
Entä psyykenlääkkeet?
En ole varma mitä tarkoitat psyykenlääkkeillä.
Ehkä Prozacin kaltaisia lääkkeitä?
Mielestäni ei ole välttämättä väärin etsiä apua ihmisiltä.
Kemialliseen epätasapainoon ihmiset tarvitsevat niitä.
Monet psykoosit johtuvat epätasapainosta.
Se, että olet saanut tasapainottavaa lääkettä...
Monet näistä asioista johtuvat aivojen kemiallisista häiriöistä.
Se voidaan korjata kohdalleen.
Ongelma psykiatrian kanssa on, kun aletaan kaivautua sieluun
psykoanalyysin tms. muodossa. Silloin ollaan heikoilla jäillä.
Nuo ihmiset eivät ole hurskaita.
Mielestäni ei ole hyvä asia luottaa ihmiseen,
joka ottaa mielesi hallintaan ja sanoo:
"Tarvitset suhteen. Se parantaa sinut"
Tuollaisia neuvoja tulee joiltakin näistä psykiatreista.
Steven: "Ystäväni sanoi, että Raamatussa mainita
eläkkeelle jäämistä. Pitäisikö tämän vaikuttaa
päätökseeni jäädä eläkkeelle viiden vuoden kuluttua?
Haluan kertoa jotain tästä eläkejutusta.
Vanhat pyhimykset eivät jääneet eläkkeelle,
mutta he olivat kuin patriarkkoja. He saattoivat istua kuistilla ja
kertoa mielipiteensä maailman asioista.
Raamattu käskee nousemaan ylös harmaapään edessä.
Silloin oli kunnioitusta.
Kun ihminen tuli liian vanhaksi kyntämään tai paimentamaan-
sai istua teltassa ja muut pitivät huolta.
Eläkkeestä ei puhuta, koska
ihmiset eivät halunneet jäädä eläkkeelle, vaan pysyä aktiivisina.
Catrina: Miehelläni on monia syrjähyppyjä.
Kuinka voin antaa hänelle anteeksi ja oppia taas luottamaan häneen?
Enpä tiedä. Jossain vaiheessa joudut sanomaan miehellesi:
"Olen saanut tarpeekseni."
Et voi antaa ukon hyppiä vieraissa jatkuvasti.
Raamatun mukaan tämä on peruste avioerolle.
Miten voisin oppia luottamaan häneen?
En tiedä miehestäsi mitään. - Ensin hänen pitää olla luotettava.
Tottakai. Sinulla on oikeus sanoa, että jos mies jatkaa näin,
avioliitto loppuu. Se on kovaa rakkautta. Se toimii.
Käsittääkseni vieraamme puhui eroamisista.
Ja siitä, että tietää milloin.
Lopetamme Jaak. 1:5 sanoihin:
"Jos joltakin teistä puuttuu viisautta, anokoon sitä Jumalalta,
joka antaa kaikille alttiisti ja soimaamatta,
niin se hänelle annetaan."
Tämä on mahtava jae. Rukous, joka meidän kaikkien pitäisi rukoilla.
Siinä kaikki, kiitos kun olitte mukana. Näkemiin!
Kun sinulla on tarve puhua,
Klubi 700:n rukouspalvelijat odottavat vastatakseen sinulle.
Soita tai kirjoita siis tänään!
Suomennos: Elina Parker