KENSINGTON TEMPLE Menestyvät muukalaiset
COLIN DYE: RADIKAALIT MAANPAKOLAISET
MAANPAKOLAISUUDESSA KUKOISTAMINEN
Danielin kirjan luku 11, jae 32. Laadin opetussarjani sen perustalta.
Jakeen loppuosasta: "mutta niitten joukko, jotka tuntevat Jumalansa, -
pysyy lujana ja tekee tehtävänsä."
Tämä ei ole vain sanoma uudelle vuodelle.
Se esittelee ja asemoi meidät uutta vuosikymmentä varten.
2020-luvulle, jota olemme odottaneet jo jonkin ajan.
Tulemme näkemään, että ajankohtaiset tapahtumat -
ja 2020-luvulla tulevat asiat -
vaativat Jumalan omilta hyvin erityistä, voimakasta vastausta.
Nyt ei ole aika -
antaa periksi, vaieta ja piiloutua.
Nyt on aika nousta, -
kukoistaa, menestyä ja täyttää Jumalan meille antama tehtävä.
Danielin kirja sijoittuu 500-luvulle eKr. -
juutalaisten pakkosiirtolaisuuden aikoihin Babyloniassa.
Muistatte, että edellisellä vuosisadalla tai niillä main -
Jumala oli lähettänyt monia profeettoja -
varoittamaan Juudan heimoa.
"Jos jatkatte tätä tietä, -
olette niin rikkoneet liittomme, -
etten voi enää suojella teitä.
Itse asiassa elämäntyylinne kaikki seuraukset -
lankeavat nyt yllenne, ja tulette huomaamaan, -
että minunkin on ehdottoman pakko varmistaa, -
että teidät heitetään ulos liittoalueeltanne.
Että teidät siirretään pois liittotemppelistänne.
Ja että teidät viedään fyysiseen ja hengelliseen maanpakolaisuuteen."
Mutta he sanoivat: "Ehei!"
"Jumala, päästit assyrialaiset Israelin pohjoisen kuningaskunnan kimppuun.
Samaria kaatui.
Mutta Jerusalem ei ole Samaria.
Oi, Jerusalem.
Se on paikka, jossa seisoo pyhä temppeli.
Siellä Jumala asuu.
Jumala ei mitenkään voi tuhota omaa temppeliään.
Voimme tehdä niin kuin lystäämme Hänestä piittaamatta. Haha."
Niin he käyttäytyivät.
Mutta Jumala lisäsi painetta, tehoa ja varoituksia, -
kunnes varoittamisen ja parannuksenteon aika oli ohi.
Babylonian armeija hyökkäsi vuonna 606 eKr. -
ja vei ensimmäiseksi pois kuninkaallisen suvun jäsenet, -
ylimystön ja temppelin astiat Babyloniaan.
Toisessa aallossa vietiin seuraava joukko karkotettuja.
Vuonna 597 Jerusalem piiritettiin ja tuhottiin täydellisesti.
Temppeli tuhottiin. Ihmiset heräsivät Babyloniassa ja sanoivat: -
"Mitä tapahtui? Mitä me nyt teemme?"
Se aika oli täynnä mielenliikutusta ja tragediaa.
Psalmi 137:1―4: -
"Baabelin virtain vierillä ―
siellä me istuimme ja itkimme, -
kun Siionia muistelimme.
Pajuihin, joita siellä oli, me ripustimme kanteleemme.
Sillä vangitsijamme vaativat meiltä siellä lauluja -
ja orjuuttajamme iloa: -
'Veisatkaa meille Siionin virsiä'.
Kuinka me voisimme veisata Herran virsiä vieraalla maalla?"
Se oli siis kriisi.
Kuinka he jatkossa voisivat elää -
uskollisina juutalaisina -
ja seurata Herraa, heidän Jumalaansa, -
ollessaan vähäväkiset, Babylonian jumalten -
ja vieraiden uskontojen ympäröimät, -
vailla oikeuksia, temppeliä ja uskonnonvapautta.
Heidän täytyi elää Jumalalle pakanallisessa maailmassa -
polyteistisessä ilmapiirissä, jossa Jumalaa ei kunnioitettu.
Hmm... Kuulostaa hyvin samanlaiselta kuin tammikuu 2020.
Näettekö yhtäläisyyden?
Me olemme kuin maanpakolaisia vieraalla maalla.
Olemme vieraita ja muukalaisia tässä maailmassa.
Hepr. 11:13: -
"Uskossa nämä kaikki kuolivat eivätkä luvattua saavuttaneet, -
vaan kaukaa he olivat sen nähneet ja sitä tervehtineet -
ja tunnustaneet olevansa vieraita ja muukalaisia maan päällä."
Tässä on uskon kunniagalleria.
Kaikki ne, jotka ovat menneet edeltä.
Jotka kestivät ja läpäisivät koetuksen ja pysyivät uskollisina.
He eivät saaneet luvattua, -
koska he eivät etsineet pysyvää maanpäällistä kaupunkia.
He tiesivät, että Jumalan lupaus oli talletettu heille taivaaseen.
Mutta he pysyivät uskollisina ja uskoivat, vaikka eivät nähneet -
eivätkä saavuttaneet sitä.
Tämä on ihmeellinen tosiasia uskosta.
Usko antaa meille kyvyn pitää kiinni Jumalasta -
eikä luovuttaa vaan elää edelleen Hänelle, -
vaikka emme näe asioita, jotka on luvattu, -
sillä me tiedämme, että kun Hän ilmestyy, näemme ne kaikki.
Joskus sana "maanpakolainen" käännetään "pyhiinvaeltajaksi".
Mutta tässä sana "maanpakolainen" -
tarkoittaa periaatteessa "ulkomaan asukasta".
Ei "pyhiinvaeltajaa", joka on kuin turisti tai kauttakulkija.
Sillä lailla monet kristityt käyttäytyvät.
Pyhiinvaeltaja-sanalla on myös oikea käyttötarkoitus, kristillinen matka.
Mutta tähän se ei sovi.
Emme ole täällä sanoen: "Täällä on kauheaa, -
mutta jatkan iloisten laulujen laulamista."
"Pidän mölyt mahassa, koska olen pyhiinvaeltaja ja lähdenkin tästä."
Ei. Kristinuskon tavoite on se, -
että uskovat eivät lähde täältä niin pian kuin suinkin, -
vaan pysyvät täällä niin kauan kuin suinkin.
Sillä meillä on tehtävää. Tehtävää.
Me olemme asukkaita.
Olemme muukalaisia mutta olemme asukkaita.
On hyvin tärkeää saada tasapaino.
Olemme muukalaisia, vieraita tällä planeetalla, -
sillä emme ole tältä planeetalta.
Mutta olemme asukkaita, sillä olemme tällä planeetalla.
Hyvin tärkeää, kun pohdimme, miten meidän tulisi elää.
Ja tiedättehän. Olen sanonut tätä jo jonkin aikaa.
Kun menemme eteenpäin 2020-lukua, paine vain kasvaa.
Kiitos Jumalalle rukousvastauksesta.
Kiitos Jumalalle, ettemme ole -
sattumanvaraisten voimien ja valtojen armoilla.
Ei. Uskomme rukousten Jumalaan.
Ja tälläkin vuosikymmenellä voi edelleen tapahtua asioita, -
jotka muuttavat tapahtumien kehityskaarta.
Voi tapahtua asioita. Asiat voivat muuttua, -
jos minun kansani, joka on minun nimeeni kutsuttu, -
nöyrtyy, rukoilee, kääntyy pahoilta teiltään, -
silloin minä kuulen taivaasta -
ja minä teen heidän maansa jälleen terveeksi.
Se voi tapahtua.
Mitä meidän pitää siis tehdä?
Voin kuvitella, että Daniel ja hänen ystävänsä pohtivat sitä keskenään.
Heidät oli valittu koulutettaviksi -
kuningas Nebukadnessarin palvelukseen.
Heille annettiin erikoiskoulutus ja erikoiskohtelu.
He ovat suurenmoisia malleja, mitä on olla maanpakolaisuudessa.
He ymmärsivät, että heidän piti pysyä uskollisina Jumalalle -
mutta osallistua täysin Babylonian elämään.
Se on hyvin vaikea tehtävä.
Mutta heillä oli suurensuuri rohkaisu -
profeetta Jeremialta.
Hän profetoi pakkosiirtolaisuuteen asti.
Nebukadnessar itse asiassa säästi Jeremian, -
koska Jeremiasta kerrottiin, että hän oli varoittanut kansaa.
Jeremia ei lopettanut profetoimista. Jotkut Juudasta pakenivat Egyptiin -
luullen olevansa turvassa. Jeremia seurasi heitä Egyptiin: -
"Ettekä ole. Ette pääse pakoon. Jumala ei ole tyytyväinen teihin."
Mutta Jeremia oli myös suuri esirukoilija.
Jer. 29:5―7.
Jeremia kieltää heitä luulemasta, että se kestää vain lyhyen ajan.
Väärät profeetat sanoivat: "Huoli pois. Olemme siellä vain vuoden tai kaksi."
Mutta Jeremia sanoi: "Ei. Se kestää 70 vuotta."
"Varautukaa siihen. Tehkää näin."
Jer. 29:5―7: "Rakentakaa taloja ja asukaa niissä, -
istuttakaa puutarhoja ja syökää niiden hedelmiä.
Ottakaa itsellenne vaimoja ja siittäkää poikia ja tyttäriä; -
ottakaa pojillenne vaimoja ja naittakaa tyttärenne, -
että he synnyttäisivät poikia ja tyttäriä.
Lisääntykää siellä älkääkä vähentykö."
Siellä vierähtää tovi, joten panostakaa omastanne -
siihen yhteiskuntaan ja yhteisöön.
Teidän pitää olla siellä, koska pysytte siellä melko pitkään.
Teidän pitää olla siellä vahvoja ja lisääntyä.
Jumala tahtoo meidän osallistuvan yhteiskuntaamme ja yhteisöömme -
ja samalla kun niin teemme, lisääntyvän.
En tarkoita vain aviomiehiä, vaimoja ja vauvoja.
Tarkoitan opetuslapsia Kristukselle.
Meidän ei saa unohtaa, -
että meidän kuuluu lisääntyä.
Olla evankelistoja ja opetuslapseuttajia.
Lähteä mukavista koloistamme tavoittamaan ihmisiä, -
jotka eivät muuten kuulisi Kristuksen evankeliumia -
eivätkä etenkään näkisi ikinä Jumalan rakkautta teoissa, -
ellei sinua olisi.
Lisääntykää.
Mutta on jotain muutakin. Jae 7. Ei vain lisääntyminen.
"Ja harrastakaa sen kaupungin menestystä, -
johon minä olen teidät siirtänyt, ja rukoilkaa sen puolesta Herraa, -
sillä sen menestys on teidän menestyksenne."
Positiivinen agenda. Pysykää lujana ja uskollisena.
Palvelkaa yhteisöänne.
Rukoilkaa heidän hyvinvointinsa ja menestyksensä puolesta.
Sillä, muuten, kun Jumala siunaa heitä, tekin saatte siunauksen.
Tämä on minusta melkein kuin manifesti, -
kuinka menestyä maanpaossa.
Emme nuole haavojamme, sääli itseämme surkeana -
emmekä vetäydy alati kutistuviin piireihin.
Ei. Me kunnioitamme Jumalaa.
Tunnustamme Hänet sinä, joka Hän on, siellä missä olemme.
Ja nousemme tekemään sen, mihin Hän on meidät kutsunut.
Danielin kirjan alkuluvuissa -
kerrotaan monia esimerkkejä. Ne ovat erinomaisia esimerkkejä siitä,-
kuinka Daniel ja hänen ystävänsä selviytyivät.
He eivät antaneet periksi eivätkä erottuneet joukosta tarpeettomasti.
He menivät virran mukana -
mutta pysyivät Jumalan yhteydessä.
He opettelivat Babylonian kielen.
Ja he osasivat viestiä -
niiden kielellä, joita he pyrkivät tavoittamaan.
He osasivat todistaa Jumalasta.
He antoivat kaikkensa.
Jumala antoi heille lahjoja, erityisesti Danielille.
Daniel sai lahjan -
tulkita unia ja profeetallisia näkymiä.
Se lahja hioutui niin, -
että luvusta 7 eteenpäin ei enää puhuta -
vuodesta 600 ennen Kristusta pakkosiirtolaisuuden ajalta.
Hän näkee tulevaisuuteen.
Se kaikki alkoi julkisessa elämässä.
Se alkoi tarpeen aikana, -
kun kuningas näki painajaisen ja tarvitsi sille tulkinnan.
Näitä kertomuksia on useampia.
Daniel kohtasi myös vastustusta.
Hänet heitettiin leijonien luolaan.
Leijonat eivät syöneet häntä, -
koska Jumala oli Danielin kanssa.
Jumala otti hänet, pelasti hänet ja vapautti hänet.
Yksikään leijona ei voinut koskea häneen, koska hän turvasi Herraan.
Kaikki ne vapautumiset, viisaudet ja Jumalan antamat sanat, -
en aio nyt tutkia niitä.
Tänään keskityn nyt vain siihen, -
että me olemme tavallaan maanpakolaisia.
Elämme maailmassa, joka on varsin vihamielinen, -
ja se muuttuu yhä vihamielisemmäksi.
Maailmassa tehdään päätöksiä, jotka vaikuttavat meihin.
Meitä yhä enemmän pakotetaan hyväksymään -
normaaleina ja normatiivisina -
asioita, jotka selvästi eivät ole normaaleja -
biologisesta, tieteellisestä eikä mistään muustakaan näkökulmasta.
Silti kaiken keskellä Jumala haluaa meidän olevan hyviä todistajia.
Rakastavan niitä, jotka ovat erilaisia.
Rukoilevan hengellisesti sokeiden puolesta.
Huolehtivan niistä, jotka eivät pysty huolehtimaan itse itsestään.
Jumala ei tahdo meidän vain sopeutuvan uuteen ympäristöömme.
Tiedämme kaikki, että maailma on muuttunut.
Kävin eilen ostoksilla.
Voin todistaa, että maailma on muuttunut.
En ollut jouluostoksilla enkä alennusmyynneissä.
Ostin juttuja, joita tarvitsen.
Menin kaupoille ja löysin itseni täysin uudesta maailmasta.
En ollut aiemmin nähnyt sellaisia kauppoja, ja olen nähnyt kaikenlaista.
Mitä joulun aikana oli tapahtunut?
Löysin tarvitsemani vaatekappaleet.
Tätä nykyä hyvin harvinainen henkilö oli auttanut minua kahdesti. Myyjä.
Menin kassalle, mutta en nähnyt siellä ketään ihmistä.
Siellä oli melko pelottavan näköisiä robottimaisia laitteita.
Sanoin: "Minä tiedän! Minulla on lähimaksukortti."
Niinpä sitten heiluttelin korttiani.
Ostokset piti laittaa laatikkoon. Pian kuului piippaus, ja sain kuitin.
Laite veloitti ostoksista.
Ei tarvinnut tehdä mitään. Laite teki kaiken puolestani.
Ei tarvinnut edes lukea viivakoodeja.
Osaan sopeutua, mutta en halua olla kaktus.
Ai kaktus? Niin.
Kaktus on kasvi, joka on sopeutunut kuivaan elinympäristöön.
Se on erikoinen ja huomionarvoinen kasvi, mutten halua olla sellainen.
Kaktuksella ei ole lehtiä, -
jotka haihduttavat kosteutta. Sillä on piikit.
"Minä olen selviytynyt."
"Mutta olet piikikäs." - "Mitä sitten? Olen selviytynyt."
Se on esimerkki jostakusta, joka on sopeutunut.
Mutta se ei ole sellainen, jonka Jumala haluaa nähdä -
ja joka osaa paitsi sopeutua ja selviytyä, -
vaan menestyä, olla merkityksellinen, helposti lähestyttävä ja läsnäoleva -
siellä, minne Jumalala on heidät asettanut.
He tunnistavat, että vaikka on vaikeaa, heillä on resursseja Jumalassa -
ja Pyhässä Hengessä seistä Jumalan puolella ja olla luotettava -
sekä vaikuttaa yhteiskuntaan ja muuttaa sitä, -
sillä me emme ole menossa mihinkään.
Joskus sanomme ihmisistä, jotka ovat kuolleet -
ja menneet Jeesuksen luo, että he ovat menneet kotiin.
Se pitää paikkansa. Jeesus sanoi menevänsä valmistamaan meille sijaa.
Ja tulevansa noutamaan meidät sinne.
Mutta on vain puolet totuudesta, -
että kotimme on taivaassa.
Se on totta mutta vain puolet totuudesta.
Taivas on kotimme.
Kansalaisuutemme ei ole tästä maailmasta.
Olemme taivaan kansalaisia.
Emme etsi maanpäällistä kaupunkia.
Etsimme Jumalan kaupunkia, joka on taivaassa.
Mutta kertomuksen loppu on tämä.
Kotimme taivaassa, taivaallinen kaupunki, -
laskeutuu alas, -
niin että tämä maailma -
ja uudet taivaat tulevat olemaan Jumalan asuinsija.
Siellä Hänen valtakuntansa loistaa ja hallitsee.
Kaikki, mitä olemme maan päällä tehneet -
Jumalan valtakunnan eteen, paitsi selviytyy, -
myös menestyy tulevassa valtakunnassa.
Älkää menkö mihinkään.
Minä en ole menossa mihinkään etkä sinäkään.
Jos menen taivaaseen ennen sinua, minä palaan takaisin. Niin sinäkin.
Tulemme takaisin tänne, kun Jeesus hallitsee kirkkaudessa.
Se tarkoittaa, että tällä planeetalla ja tässä maailmankaikkeudessa -
ei ole tarpeeksi tilaa meille molemmille, paholainen.
Toisen meistä täytyy lähteä, ja se en tosiaankaan ole minä emmekä me.
Jumalalla on suunnitelma karkottaa persoona, ruhtinaat ja vallat -
sekä kaikki ne, jotka liittyvät heihin. Se on heidän valintansa, ei Jumalan.
Jumala tuo tuomion ja erottelun. Tämä planeetta ja maailma, -
jonka Jumala itselleen loi, -
on kaapattu niin, että meistä tuntuu täällä nyt muukalaisilta.
Mutta se asetetaan ennalleen ja herätetään uudelleen eloon.
Vihollinen ja tämän maailman valtakunnat karkotetaan, -
ja Jumalan valtakunta nousee hallitsemaan.
Älkää menkö minnekään. Heidän pitää lähteä. Me jäämme.
Laukkasimme tänään läpi Raamatun miltei luomisesta ilmestyskirjaan.
Mutta halusin esitellä teille tämän lähtökohdan.
Jumalalla on suuri projekti.
Hänen suurhankkeensa.
Katseemme on taivaallisessa tavoitteessa.
Kohtaamme jokapäiväisen elämän maan päällä -
Jumalan radikaaleina muutosagentteina.
Menestymme muukalaisina. Kukoistamme vaikeuksissa.
Saaden tyytyväisyyden yksin tämänhetkisestä siunauksesta -
ja tulevan Jumalan valtakunnan toivosta.
Emme pysty siihen omin voimin, mutta Jumala tekee sen.
Ja me tulemme olemaan osa sitä.
Nyt asuessamme muukalaisina vieraassa ympäristössä -
meillä on tehtävä.
Meidät on asetettu strategisiin paikkoihin -
tälle planeetalle tulevaa muutosta varten.
Aamen ja aamen.
Suomennos: Marianne Tenetz