KENSINGTON TEMPLE Suuruudessa kulkeminen
COLIN DYE: TODELLINEN SUURUUS
SUURUUDESSA KULKEMINEN
Hän tyhjensi itsensä -
ottamalla orjan muodon.
Tuli ihmisten kaltaiseksi.
Ja hänet havaittiin olennaltaan sellaiseksi kuin ihminen; -
hän nöyryytti itsensä ja oli kuuliainen kuolemaan asti, -
hamaan ristin kuolemaan asti.
Olen puhunut suuruudesta, -
todellisesta suuruudesta.
Tänään jatkan opetussarjaa puhumalla -
suuruudessa kulkemisesta.
Jouluevankeliumi kuvaa jättiloikkaa, -
jonka Kristus otti tullessaan taivaasta maan päälle.
Siinä on myös monta muuta ihmistä, -
olipa kyseessä Jeesuksen jättiloikka tai jonkun pieni kuuliaisuuden askel.
Jokaisella osalla on oma paikkansa.
Ja se kaikki kutsuu meitä -
siihen ihmeelliseen tosiasiaan, -
että voimme kulkea, jokainen meistä, -
suuruudessa.
Fil. 2:5 -
sanoo: -
"Olkoon teillä se mieli, -
joka myös Kristuksella Jeesuksella oli, -
joka ei, vaikka hänellä olikin Jumalan muoto, -
katsonut saaliiksensa olla Jumalan kaltainen, -
vaan tyhjensi itsensä -
ja otti orjan muodon, tuli ihmisten kaltaiseksi, -
ja hänet havaittiin olennaltaan sellaiseksi kuin ihminen; -
hän nöyryytti itsensä ja oli kuuliainen kuolemaan asti, -
hamaan ristin kuolemaan asti."
Suuruus on, mitä suuruus tekee.
Suuruus näkyy teoissa, ei vain puheessa.
Suuruus pitäisi määritellä sanakirjassa uudelleen verbiksi, teonsanaksi.
Ei vain substantiiviksi, nimisanaksi.
Apostoli Paavali käsittelee ongelmaa.
Ongelma oli hajaannus, nurkkakuntaisuus.
Ihmiset jengiytyivät toisiaan vastaan paikallisseurakunnassaan Filippissä.
Se on meille tärkeää, -
sillä suurimpia huolenaiheita maassamme on kahtiajakautuminen.
Johtajan, kuka ikinä hän onkin, täytyy osata yhdistää meitä.
Se liittyy pitkälti asenteeseen.
Sen sijaan että osoitamme sormella poliitikkoja ja yhteiskuntaa, -
aloitetaan itsestämme.
Nöyryys on egon poissaoloa.
Ei ainakaan laiteta egoamme käytäntöön, -
niin että edistämme itse itseämme, himoamme valtaa -
ja haemme tyydytystä omille mielihaluille.
Sen kääntöpuoli on muiden vähättely, jotta itse näyttäisimme paremmilta.
Ykseys on elintärkeää Hengessä.
Ykseys kumpuaa nöyryydestä. Näemme sen Jeesuksen nöyryydestä.
Eikä vain asenteissa, vaan myös teoissa.
Tämän tahdon sanoa teille tänään.
Jokainen pieni kuuliaisuuden askel -
on pikku risti sydämissämme, -
kun kiellämme itsemme ja seuraamme Kristusta.
Emme tee sitä, jotta muut näkisivät meidät.
Teemme sen niin, että muut näkevät Kristuksen kirkkauden, -
sen vuoksi, miten elämme.
Ei vain sanoillamme.
Haluan pysähtyä tähän. Ei ainoastaan sanoillamme.
Meidän pitää puhua.
Meidän täytyy julistaa Häntä.
Mutta sanat eivät riitä. Täytyy myös vaeltaa niiden mukaan.
Ei vain sanoin, vaan myös teoin.
Pitää tutkia itseään -
ja sanoa: "Jumala, auta minua -
olemaan enemmän Jeesuksen kaltainen."
Ei vain lauluissa, musiikissa, pukeutumistavassa -
tai jumalanpalveluksessa vietetyssä ajassa.
Ajattelen usein loputtomalta tuntuvaa kuilua -
tietämisen ja tekemisen välillä.
Kuvittele, että kaikki se tietäminen, mukaan lukien puhuja tänä aamuna, -
muuttuisi teoiksi.
Jos tekisin kaiken, mitä tiedän, olisin niin pyhä, että itseänikin hävettäisi.
Mutta meidän on myönnettävä: On helpompi olla sanan kuulija -
kuin sanan tekijä.
Ei soimata itseämme sen takia, vaan pyydetään Jumalalta apua, -
jotta yhä enemmän voisimme muuttaa uskoa teoiksi.
Sitä juuri näemme Jeesuksessa.
Se jättiloikka, -
valtava askel, jonka Jeesus otti -
ja jota kohta tutkimme, oli tulla planeetallemme.
Kristuksen majesteettius. Hän oli Jumalan Poika.
Se oli samaa kuin Isän majesteettius. Tämä oli Hänen.
Mutta Hän valitsi luopua siitä.
Raamattu sanoo, että Hän tyhjensi itsensä.
Kun Jeesus teki niin, -
Hän teki sen aitona itseilmaisuna -
Jumalan Poikana.
Herran palvelijana.
Raamattu käyttää sanoja 'Isä' ja 'Poika' -
kuvaillessaan pyhän kolminaisuuden ensimmäistä ja toista persoonaa.
Yksi syy siihen on mielestäni pojan asenne.
Poika on olemassa kirkastaakseen Isää, -
täyttääkseen Isän tahdon ja kunnioittaakseen Isää.
Se ei tee Hänestä alempiarvoista.
Häntä ei alisteta, vaan Hän alistuu itse.
Raamatun käsityksen mukaan poika on hyvin samankaltainen -
kuin kuuliainen henkilö, -
joka rakkaudesta ja alttiudesta ja iloiten sanoo Isälle: -
"Minä teen sen."
Hänen motiivinsa alttiista sydämestä Jumalan Poikana -
on tuoda Jumalalle kunniaa ja siunata ihmiskuntaa.
Rakastaa Isää ja palvella ihmiskuntaa.
Jos teet muistiinpanoja, kirjoita se ylös.
Rakastaa Isää ja palvella ihmiskuntaa.
Se on olennaista suuruudessa kulkemisessa, vaikka pikkuaskelin.
Eli majesteettius ja motiivi. Ja katsokaapa menetelmää.
Hän sanoi: "Minä ryhdyn Vapahtajaksi ja Lunastajaksi."
Mutta menetelmä Jumalan suunnitelman toteuttamiseksi -
oli tulla ihmiseksi.
Hän otti itselleen lisäksi ihmisen luonnon -
jo olemassa olevan jumalallisen luontonsa päälle.
Hänestä tuli Jumala-Ihminen, Kristus Jeesus.
Jae 8: "hänet havaittiin olennaltaan sellaiseksi kuin ihminen".
Hän todella otti ihmisen muodon. Se ei ollut esitystä.
Emme nähneet majesteettiutta -
emmekä häikäisevää kirkkautta, loistokkuutta koko täyteydessään.
Mutta näimme Hänet tavallisena ihmisenä. Sen Hän otti.
Hänet voi ohittaa kadulla. Hänessä saattoi huomata jotain kiintoisaa.
Päälle päin Hänestä ei huomannut, että Hän oli lihaksi tullut Jumala.
Hän otti ihmisen muodon.
Ihmisen muodossa Hän nöyryytti itsensä.
Menetelmä ei ollut vain astua alas taivaasta.
Ja muuten, ihmisyyden, jonka Hän otti, Hän pitää ikuisesti.
Taivaassa tulemme näkemään Ihmisen, Kristuksen Jeesuksen.
Ihmisyydessään Hän nöyryytti itsensä.
Ihmisyyksiä ja ihmisiä on kaikenlaisia, eikö olekin?
Mutta Hän oli nöyrä.
Ja Hän oli kuuliainen.
Nöyryys tuottaa mielestäni aina kuuliaisuutta.
Näytä minulle ylpeä ihminen, niin minä näytän tottelemattoman.
Näytä minulle kuuliainen ihminen, niin minä näytän sinulle nöyrän ihmisen.
Eikö se ole juuri ylpeyttä? "Sinähän et määräile minua."
Hän tuli Messiaana. Tehtävänä oli tuoda kuningaskunta.
Kuningaskunta tulee, kun Kuningas saapuu.
Siksi kuningaskunta tulee koko ilmenemisessään, -
kun Jeesus tulee takaisin. Ja sillä kerralla Hän todella tulee -
Jumalan kirkkauden majesteettiuden muodossa.
Kuninkaan tunnistivat eräät hyvin oudot ihmiset.
Tämä ei ole tekstissäni.
Luen jouluevankeliumin Luukkaasta.
Mutta tietäjistä kerrotaan lähinnä Matteuksessa.
Lainaan sitä toisesta evankeliumista.
Itämaan viisaat miehet.
Hyvin kiintoisaa! Olen tutkinut heitä.
Siihen mennee vielä toinenkin vuosi.
Nämä miehet etsivät tähdistä -
Messiaan merkkiä.
Emme mielellämme ajattele sitä. "Astrologia on paholaisesta."
Ja siitä todellakin kehittyi tulevaisuuden ennustaminen -
Jumalan Hengen ulkopuolella.
Mutta Jumala on kirjoittanut evankeliumin sanoman taivaaseen.
Nämä miehet olivat kyllin tarkkaavaisia nähdäkseen, -
että taivaan merkit osoittivat Messiaan syntymään -
tarkkaan aikaan ja tarkassa paikassa.
He kulkivat pitkän matkan kameleilla ja aaseilla.
He sanoivat: "Tulimme katsomaan syntynyttä juutalaisten kuningasta."
Mutta heidän kiinnostuksensa Häntä kohtaan -
oli todistus, pikkuinen Pyhän Hengen todistus, varhainen todistus, -
ettei Jeesus tullut vain yhtä kansaa, juutalaisia, varten.
Hän tuli koko ihmiskuntaa varten.
Hänen ihmisyytensä oli välttämättömän tarpeellinen ehto, -
ennakkoehto pelastumisellemme.
Hänestä tuli ihminen, -
jotta meidät, ihmiskunta, voitiin lunastaa.
Jotta voisimme palata Jumalan luo.
Jotta meidät virren sanoin lunastettaisiin, parannettaisiin, -
ennallistettaisiin ja saisimme anteeksi.
Se oli uhrikuolema.
Se on evankeliumissa olennaista. Jeesus oli sijaisuhri -
maailman syntien edestä.
Hän on vastaus syntiongelmaan, joka erottaa sinut Jumalasta.
Ilman tuota sovitusta -
synti erottaa sinut Jumalasta ikuisesti.
Se on sinun valintasi.
En sano: "Ota tai jätä."
Rohkaisen teitä ottamaan sen, sillä se on hyvin merkittävä päätös.
Työssämme Kensington Templessä Lontoossa ja kautta maailman -
meidän täytyy jatkossakin pitää risti keskeisellä sijalla, -
sillä risti on ainoa parantava voima -
ihmiskunnan syntisairauteen.
Se on siis hengellinen tausta.
Mutta nyt meidän pitää tutkia etualaa tai maanpäällistä aluetta.
Ei taivaallisia vaan maanpäällisiä asioita.
Olen valinnut Luukkaan, koska hän oli Paavalin läheinen kumppani.
Yhdistän Luukkaan kertomuksen maanpäällisistä tapahtumista -
Paavalin kuvauksiin hengellisestä vinkkelistä.
Näin saamme taivaan ja maan näkökulman.
Luukkaan kertomuksessa -
päähenkilö on tietysti Jeesus.
Luukas kertoo jättiloikasta, isosta askeleesta, -
jonka Jeesus otti vahvistaakseen lopullisesti Jumalan kertomuksen.
Sen perusteella voimme arvioida, mikä on suuruutta ja mikä ei.
Jeesus on siis keskus. Mutta rohkaisen teitä.
Löydän näet todella monta pikkuaskelta, pieniä askeleita.
Elisabet ja Sakarias Luukkaan evankeliumissa. Muistanet.
Sakarias suoritti temppelipalvelusta.
Hänelle ilmestyi enkeli.
He olivat jo ohittaneet lapsentekoiän. He ajattelivat, että se siitä, -
mutta Jumala oli toista mieltä ja lähetti enkelin.
Sakarias kamppaili asian vuoksi.
Hänen piti oppia, että ellei ole mitään älykästä sanottavaa, -
on parasta olla hiljaa.
Hän meni mykäksi, kunnes hän sitten puhkesi ylistykseen.
Elisabet ja hän olivat ihmisiä, jotka ottivat elinaikanaan pikkuaskeleen.
Se pikkuaskel koostui monen monituisista pikkuaskeleista.
Älkää väheksykö pikkuaskeleita.
Älkää väheksykö niitä. Se on arkista, -
mutta pikkuaskeleista kertyy isoja askeleita ja iso kertomus.
Ja me kuljemme suuruudessa, kun seuraamme Jeesusta.
Maria, Herran palvelijatar, sanoi: "Tapahtukoon minulle kuten sanoit."
Hän oli nöyrä nainen, mutta Jumala käytti häntä välikappaleena -
tuodakseen Hänet, joka saattoi häpeään viisaat ja väkevät, -
korkeat ja mahtavat, ylimieliset.
Pidän Marian kiitosvirrestä.
Luuk. 1:51:sta eteenpäin.
Hän laulaa ylistystä: "Hän on osoittanut voimansa käsivarrellaan; -
hän on hajottanut ne, joilla oli ylpeät ajatukset sydämessään.
Hän on kukistanut valtiaat valtaistuimilta ja korottanut alhaiset.
Nälkäiset hän on täyttänyt hyvyyksillä,-
ja rikkaat hän on lähettänyt tyhjinä pois."
Jumala on köyhien, heikkojen, -
syrjittyjen ja ulkopuolelle suljettujen puolella.
Syntymä itsessään paikassa, jota ei odottaisi kuninkaalle.
Hänet kapaloitiin ja pantiin seimeen, koska heille ei ollut tilaa majatalossa.
Odottaisitko Jumalan tulevan seimeen?
Missä odottaisit Hänen yöpyvän?
Maailmanlaajuisesti järjestetyissä punaisen maton tilaisuuksissa, -
koordinoidussa vastaanotossa kaikilla maailman kielillä.
Eikö Hänen odottaisi syntyvän vähintään prinssiksi palatsissa?
Ei ainakaan palvelijaksi karjasuojassa.
Syntymäpaikka oli tuntematon, joskin profetioiden hyvin vahvistama.
Niiden mukaan Messias syntyisi Betlehemissä, -
mutta ihmiset tuskin muistivat sitä.
Jumalan piti muistuttaa heitä antamalla paimenille -
pienen osan todellisessa syntymäkertomuksessa.
Jumalan kertomuksessa heidän pienet kuuliaisuuden askeleensa, -
heidän roolinsa kertomuksessa, -
he ottivat pieniä askeleita polulla suuruuteen.
Miksi? Betlehemin itsensä aseman lisäksi meille kerrotaan, -
että Betlehemin kedoilla kasvatettiin lampaita uhrattavaksi temppelissä.
Jumala sanoi: "Se, joka syntyy, on Kuningas, -
mutta Hän on myös kuoleva ja nouseva kuolleista.
Miten ihmeellistä tämä kaikki onkaan. Suuruus on sitä, mitä suuruus tekee.
Näemme suuruutta todeksi elettynä pienissä askeleissa.
Emme ole osa sitä joulukertomusta, mutta olemme osa tätä.
Se on sama kertomus. Jumalalla on vain yksi kertomus. Se ei ole tylsä.
Sitä ei tarvitse toistaa, sillä se jatkuu yhä.
Emme ole päässeet vielä suureen loppuhuipentumaan.
Kiitos Jumalalle paimenten nöyrästä todistuksesta.
Kiitos Jumalalle Simeonista ja Hannasta.
Simeon ja Hanna olivat temppelin vakiokävijöitä.
Simeon oli Herran profeetta, joka odotti Israelin lohdutusta.
"Herra, nyt sinä lasket palvelijasi rauhaan menemään, sanasi mukaan;
sillä minun silmäni ovat nähneet sinun autuutesi."
Simeon tunnisti sen, minkä vain harvat tunnistivat.
Se oli hänen pieni askeleensa ja osansa tässä kertomuksessa.
Myöhemmin naisprofeetta Hanna tunnisti sen, -
mitä nyt kutsumme pyhäksi perheeksi.
Luuk. 2:38: "Ja juuri sillä hetkellä hän tuli siihen, ylisti Jumalaa -
ja puhui lapsesta kaikille, jotka odottivat Jerusalemin lunastusta."
Mutta on yksi vieläkin koskettavampi kohta, -
jossa Simeon kääntyy Marian puoleen -
ja sanoo: "Muista tämä.
Miekka on käyvä sinunkin sydämesi lävitse."
Hyvin erikoiset sanat, -
lähes mystiset.
Se oli lähes kuin arvoitus tai vihje.
Mutta se oli armon siemen, joka kylvettiin Marian sydämeen, -
jotta hän tietäisi, että tulee päivä, jona hänen sydämensä särkyy.
Ja ristin juurella Maria näki oman poikansa -
hakattuna, runneltuna, ruoskittuna, ristiinnaulittuna -
kuolevan Marian silmien edessä.
Jotta Maria ja mekin tietäisimme, että se oli Jumalan suunnitelma.
Nämä pienet siemenet puhkeaisivat kukkaan, kun kertomus täyttyisi.
Ne olivat myös siemeniä sille suuruudelle, -
joka meitä odottaa, kun kuljemme Jumalan tarkoituksissa.
Kuinka siis voit kulkea suuruuden polulla?
Näetkö nyt, että mitä ikinä teet nöyryydessä ja kuuliaisuudessa, -
vaikka se on vaivalloista eikä sillä hetkellä tunnu mukavalta, -
sinä kuljet niiden jalanjäljissä, -
jotka kertovat suurinta kertomusta, joka voidaan koskaan kertoa.
Pienet askeleet suuruuden polulla.
Jokainen pieni antautumisen askel. Aina kun pysäytät itsesi.
"Mm... ei. Valitsen olla sanomatta sitä."
"Ei. Valitsen olla reagoimatta sillä tavalla."
Kun meitä loukataan, emme vastaa samalla mitalla.
Jokainen teko riippuvuudessa ja luottamuksessa.
Se on luottamuksen polku.
Prosessi menee näin: Ensin kiellät itsesi.
Toiseksi löydät elämäsi.
Ensin ristiinnaulitset lihasi.
Toiseksi löydät ylösnousemusvoiman.
Se on valtakunnan polku. Nöyrtykää, niin teidät korotetaan.
Kieltäytykää synnistä, niin pääsette vapaaksi.
Älkää kostako, niin teidät osoitetaan syyttömiksi, -
viimeistään taivaassa, jossa sillä ei ole väliä, sillä katsomme Häneen.
Jokainen kielteinen ajatus, jonka torjut.
Ja aivan kuten suuruuden teot koostuvat pikku askeleista, -
myös pahuuden ja tuhon teot koostuvat pikku askeleista.
Paras aika käsitellä asioita, -
jotka vetävät sinua pois Jumalasta, -
on juuri silloin, kun ensimmäinen ajatus putkahtaa mieleesi.
Sanot: "Häivy."
Seuraavalla kerralla se on helpompaa.
Aina ne eivät ole tekoja vaan ajatuksia.
Aina kun kieltäydymme loukkaamasta ja valitsemme rohkaista sanoillamme -
emmekä arvostele.
Aina kun päätät luopua toissijaisista asioista ja lakkaat pyrkimästä niihin -
ja sanot: "Jumala, huolehdi Sinä siitä. Etsin ensin Sinun valtakuntaasi."
Aina kun valitset totella Jumalaa, vaikka se ei tunnu hyvältä.
Ne ovat kohtia, jossa paitsi osallistut tähän kertomukseen, -
olet myös suuruuden polulla.
Et ainoastaan matkalla suuruuteen, vaan suuruuden polulla.
Niinpä minä rohkaisen teitä.
Sinäkin voit kulkea -
suuruuden polulla.
Se ei välttämättä näytä siltä muille, mutta Jumala näkee ja tietää, -
että se, mitä teet, tai se, mistä kieltäydyt, -
niistä asioista koostuu kertomus, joka kehittyy edelleen.
Kertomus Jumalan rakkaudesta ja ihmiskunnan ennalleen asettamisesta-
Jeesuksen Kristuksen, Herramme ja Vapahtajamme, kautta.
Suomennos: Marianne Tenetz