KENSINGTON TEMPLE Todellinen suuruus
Aiheeni on suuruus, todellinen suuruus.
Ymmärrämme, että Jumala on todellisesti suuri.
Sillä emme tarkoita ainoastaan ihmisiä, jotka ottavat Jumalan nimen -
oikeuttaakseen omia tekojaan ja luulevat tuovansa Jumalalle kunniaa.
Ei. Jumalan suuruus on Hänessä itsessään.
Me kaikki huomaamme suuruuden.
Monet tavoittelevat sitä.
Me epäilemättä ihailemme sitä.
Mitä on suuruus?
Suuruuden tunnistaminen on usein ihmisten saavutusten tarkastelemista.
Historiassa ja edelleen elossa olevissa on miehiä ja naisia, -
joita me pidämme todellisesti suurina tekojensa ansiosta.
Tiedemaailmassa, lääketieteessä, -
avustustoiminnassa, kirjallisuudessa, -
jalkapallossa ja muualla.
Heistä ei välttämättä kirjoiteta historiankirjoissa -
eikä aikakausi- tai sanomalehtien otsikoissa.
Mutta silti heissä on suuruutta.
Mitä on suuruus, -
todellinen suuruus valtakunnan mittapuulla?
Vakuutan, että sillä on hyvin vähän tekemistä ihmisen persoonan, -
kykyjen tai henkilökohtaisen kunnianhimon tai saavutusten kanssa.
Se liittyy täysin siihen, mitä Jumala on tehnyt Kristuksessa -
ja miten elämämme jäljittelee sitä.
Luen Filippiläiskirjeen luvusta 2 jakeet 1―4.
"Jos siis on jotakin kehoitusta Kristuksessa, -
jos jotakin rakkauden lohdutusta, -
jos jotakin Hengen yhteyttä, -
jos jotakin sydämellisyyttä ja laupeutta, -
niin tehkää minun iloni täydelliseksi siten, että olette samaa mieltä, -
että teillä on sama rakkaus, että olette sopuisat ja yksimieliset -
ettekä tee mitään itsekkyydestä tai turhan kunnian pyynnöstä, -
vaan että nöyryydessä pidätte toista parempana kuin itseänne -
ja että katsotte kukin, ette vain omaanne, vaan toistenkin parasta."
Apostoli Paavali kirjoittaa Filippin uskoville.
Kirje on hyvin iloinen. Iloitseminen on avainteema.
Se on kiitoskirje.
Paavali on vankilassa, ja hän kirjoittaa kuulumisiaan.
"Hei, olen kunnossa."
"Se, mitä minulle on tapahtunut, on edistänyt evankeliumia."
"Jotkut saarnaavat Kristusta kilpailumielellä -
ja luulevat tekevänsä minulle kiusaa, mutta ei minua haittaa, -
kunhan Kristusta saarnataan."
"Mutta kiitos tuestanne. Ja muuten, -
tahdon tarttua ongelmaan, joka vaivaa seurakuntaanne."
Mikä ongelma oli?
En usko hänen halunneen kirjeellään käsitellä nimenomaan hajaannusta, -
vaan se tuli esiin siinä sivussa.
Ilmeisesti seurakunnassa oli hajaannusta tai hajaannuksen uhka.
Sitä aiheutti kaksi henkilöä seurakunnassa.
Yksi oli johtava nainen nimeltään Euodia.
Toisen nimi oli Syntyke. He olivat johtavia naisia.
He olivat työskennelleet Paavalin kumppaneina.
Jostain syystä he olivat napit vastakkain.
Tilanne oli heikkenemässä. Paavali halusi, että se käsitellään, -
sillä jos yhtenäisyys rikkoutuu, miten voi julistaa Kristusta tehokkaasti.
Hän tarttuu asioihin, joita voi tapahtua.
En syytä näitä mainioita naisia.
Kumpikin oli luultavasti mainio, vaikuttava, vahva persoona.
En syytä heitä, mutta tiedän omasta kokemuksestani, -
että johtajat kokevat hyökkäyksiä erityisesti seuraavilla alueilla: -
kilpailuhenkisyys, kateus, itsekäs kunnianhimo ja ylpeys.
Joten rukoilkaa puolestamme.
Paholainen onnistuu tosi usein niiden kautta.
Emme ole sellaisia. Emme halua olla sellaisia.
Naisten toimintaan piti puuttua.
Paavali ei kirjoita heille yksityisesti.
Hän kirjoittaa, että Hengen yhteyden säilyttäminen rauhan siteellä -
on meidän kaikkien vastuulla.
Naisista toinen saattoi kertoa pienryhmälleen: -
"Tiedättekö, mitä tuo toinen sanoi?" Pienryhmä lähti hänen mukaansa.
Sama toisen naisen pienryhmässä.
Elleivät ihmiset juoruilisi eivätkä kaataisi bensaa liekkeihin -
tai kuten Afrikassa sanotaan, "lisäisi pippuria soppaan", jupakka laantuisi.
Paavali kirjoittaa koko seurakunnalle.
Sanoma koskee meitä kaikkia tänä päivänä.
En valinnut katkelmaa välttämättä jakeiden 1―4 takia, -
vaan sen vuoksi, että jakeiden perään tulee koko jouluevankeliumi -
mitä ihmeellisimmin muotoiltuna.
Paavali nähtävästi lainaa virttä tai ylistyslaulua, -
jota siihen aikaan veisattiin.
Mistä tässä kaikessa on siis kyse?
Mistä se alkaa? Mistä suuruus muodostuu?
Minusta kaikki alkaa yhteyksistä.
En tarkoita yhteyksiä silmäätekeviin, -
kuten nykyään sanotaan: "Tärkeää ei ole, mitä tietää, vaan kenet tuntee."
Tarkoitan yhteyttä elävään Jumalaan.
Evankeliumin ydin on suhde Isäämme, -
suhteet toinen toiseemme ja totta kai suhde omaan itseemme.
Ehkä huomasit lukemissani jakeissa koko kolminaisuuden: -
Isä, Poika ja Pyhä Henki.
Jokainen mainitaan.
Jumalan rakkaus, Kristuksen rohkaisu ja armo -
ja Pyhän Hengen yhteys.
Tämä on yksi syistä, miksi lausumme siunauksen omin sanoin -
liki jokaisen tilaisuuden lopussa.
Tämä osoittaa, että evankeliumi perustuu suhteisiin.
Jumala itse näet on suhteisiin perustuva.
Hänessä, Hänen olemuksessaan, -
on suhde Isän, Pojan, jumaluuden ensimmäisen ja toisen persoonan, -
ja Pyhän Hengen, jumaluuden kolmannen persoonan, välillä.
Jumaluuden kolme persoonaa -
ovat jatkuvassa dynaamisessa suhteessa ja vuorovaikutuksessa.
Se on kunniakas Isän, Pojan ja Pyhän Hengen suhde.
Se on ihmeellinen perustus perheelle, -
identiteetille, suhteille, rakkaudelle, antamiselle, palvelemiselle -
ja kaikelle muulle suuntautumiselle.
Se perustuu kokemukseen, joka Jumalalla on itsessään.
Siihen meidät on kutsuttu liittymään.
Aivan kuin Jumala sanoisi: "Tämä on niin ihanaa, että tätä pitää levittää."
Niinpä Hän loi ihmisen omaksi kuvakseen.
Mitä Jumalan kuvaksi luominen tarkoittaa?
Ennen kaikkea se tarkoittaa, -
että meidät on luotu osaksi suhteita varten.
Monesti kun ajattelemme sitä, menemme suoraan Jumalan kuvasta -
sen osoittamaan toimintaan.
Jumalan kuva merkitsee, että edustamme Jumalaa -
ja siten meillä on työ tehtävänä.
Mutta sitä on hyödytöntä ajatella ja toiminta on hedelmätöntä, -
ellei ensin luo suhdetta Jumalaan ja toinen toiseensa.
Toisin sanoen perusta kaikelle, mitä teemme Jumalalle, -
on se, keitä olemme Jumalalle ja kuka Hän on meille.
Se merkitsee myös, että kykenemme luomaan yhteyksiä.
Yhteys Jumalaan synnyttää oitis yhteyksiä myös muihin.
Kun hiljennyn Jumalan edessä, -
minulla on Häneen yhteys tai palautan yhteyden.
Esimerkiksi rukouksen alussa luon ensin yhteyden Häneen.
Ensimmäinen henkilö, johon luon uudelleen yhteyden heti, -
olen minä itse.
Älkää unohtako sitä.
Ei voi luoda yhteyttä muihin, ellei ole yhteyttä itseen.
Ei voi hyväksyä muita, jos ei hyväksy itseään.
Ei voi ymmärtää muita, ellei ymmärrä itseään.
Ensin tulee yhteys Jumalaan, sitten yhteys itseen.
Ja se on myönteinen yhteys.
Hän on tehnyt meistä erilaisia verrattuna entiseen.
Uusi minäni Kristuksessa on todellinen minäni.
Vanhaan minään tulisi luoda yhteys vain harvoin, -
silloinkin vain ristiinnaulitakseen sen, -
jotta voi keskittyä tulemaan siksi, joka todella on Kristuksessa.
Itsensä rakastaminen ei ole itsensä asettamista etusijalle.
Se on sitä, että näet, kuka olet Kristuksessa, ja iloitset näkemästäsi.
Nähdessään Jeesuksen Jumala sanoi: "Tämä on rakas poikani, -
johon olen mieltynyt."
Kun Jumala näkee sinut, Hän sanoo: "Vau! Minun poikani. Minun tyttäreni."
Hän on tosi mieltynyt.
Sanot: "Mahdotonta, kun olen tällainen." Hän tietää, millainen olet.
Mutta et ole enää se, joka olit.
Olet nyt uusi luomus Kristuksessa.
Ja niin voimme iloita uudesta identiteetistämme Kristuksessa.
Ja muuten, uusi ihminen ei ole niin kovin erilainen kuin vanha, -
että lakkaa olemasta se, -
joka ennen oli persoonansa ja piirteidensä suhteen.
Luonnollinen, fyysinen, geneettinen sinä olet kokemustesi summa.
Se on lunastettu, pyhitetty, kirkastettu ja täytetty Hengellä, -
niin että nyt olemme enemmän oma itsemme kuin ikinä aiemmin.
Näin me voimme iloita itsemme tuntemisessa ja hyväksymisessä.
Puhun tänään hengellisesti ja teologisesti.
En puhu oma-apuoppaasta tai populaaripsykologiasta, -
vaan itsensä todellisesta tuntemisesta ja löytämisestä Kristuksessa, -
sen löytämistä, että Jumalan suunnitelma -
on tehdä sinusta kauniimpi kuin olisit ikinä voinut kuvitella -
tai turhamaisina hetkinä ajattelit.
Kyse on siitä, että Jumalan rakkaus valtaa sydämesi -
ja muovaa joka ajatuksesi ja reaktiosi.
Se on helppo sanoa, mutta se on elämän kestävä prosessi.
Niin ainakin minulla. Luultavasti teilläkin.
Heti kun olet löytänyt yhteyden Jumalaan, huomaat itsestäsi tämän: -
Sinut on luotu yhteyksiä ja suhteita varten, -
ensin Jumalan, sitten muiden kanssa.
Jos yhteyttä ei ole tai yhteys on vaillinainen, -
sisälläsi on syvä kaipuu -
rehellistä, syvää, puhdasta yhteyttä kohtaan.
Ja siinä evankeliumi astuu kuvaan.
Kristuksen yhteisö, Jumalan kansa.
Se kaikki perustuu ilmestykseen, jonka Jumala on antanut meille.
Tässä Paavalin yhteys näihin ihmisiin on apostolinen.
Paavali oli yksi alkuperäisistä apostoleista.
Hän sanoo syntyneensä keskosena, koska hän ei ollut yksi kahdestatoista.
Silti hänestä tuli apostoli Jeesuksen Kristuksen kutsusta, -
ja hänellä oli erityinen osa Kristuksen opin ja ilmestyksen vahvistamisessa -
varhaisessa seurakunnassa.
Evankeliumit todistavat fyysisestä, läsnä olevasta Jeesuksesta.
Kirjeet alkavat kertoa meidän kokemuksestamme, -
kun tunnemme Jeesuksen, vaikkei Hän ole kanssamme fyysisesti.
Kun luomme yhteyden evankeliumin apostoliseen sanomaan, -
luomme yhteyden Jumalaan.
Tarvitsemme toki ilmestyksen Kristuksesta, -
mutta ilmestyksen ei saa perustua omiin mieltymyksiimme, -
tunteisiimme tai kokemuksiimme, sillä ne eivät ole aina luotettavia.
Sen tulee perustua suhteeseen todellisuuden ja totuuden välillä.
Totuus on todellisuuden mukainen.
Jos sinulla on yhteys Jumalaan, perimmäiseen todellisuuteen, -
joka on ilmoitettu Kristuksessa, lihaksi tulleessa Jumalassa, -
olet suhteessa totuuden kanssa.
Totuus ei ole vain toteamuksia.
RT Kendall osaa hyvin osoittaa, -
että totuus pitää voida pukea väittämiksi.
Jumala on rakkaus. Väittämä.
Mutta pelkät väittämät eivät riitä.
Voi hokea kuin papukaija: "Jumala on rakkaus."
"Kaikki vaikuttaa niiden parhaaksi, jotka Jumalaa rakastavat."
Totuusväittämiä voi hokea kuin papukaija.
Mutta totuuden takana, totuuden ydin, ei ole abstrakti ajatus, -
vaan Persoona Jeesus Kristus, joka on totuus.
Ja meillä on Häneen suhde.
Kaikki tämä edellyttää -
Pyhän Hengen kokemusta, yhteyttä, virtaa -
aktiivisena elämässäsi.
Yhteyteen Jumalan kanssa pääsee ainoastaan -
Hengen ilmoittaman totuuden kautta.
Uskovien yhteys on yhteyttä Hengessä.
Tunnistamme toinen toisemme Jumalan Hengessä.
Saatamme tavata jonkun jostain kristillisestä perinteestä -
tai eri rodusta, kulttuurista tai sukupolvesta.
Jos hän on uskova, näemme hänessä jotain muuta kuin sen, -
mitä yhteistä meillä on iän, sukupuolen, -
yhteiskunnallisen aseman, rodun tai kansallisuuden suhteen.
Kaikkia sitä maailma ajaa ja heittää päin meitä ja sivuuttaa asian ytimen.
Kuin paholainen yrittäisi sekoittaa hajottamalla, -
kun tosiasiassa olemme yhtä Hengessä.
Kävin hiljattain Instagram-keskustelun.
Eräs henkilö kirjoitti: "Kaikki ovat yhtä, koska kaikilla on Pyhä Henki."
Hän tarkoitti uskovia, ei-uskovia, ateisteja, buddhalaisia, muslimeja.
Tiettyyn pisteeseen asti se on totta, sillä jos Jumala loi meidät kaikki, -
Jumalan olemus heijastuu jokaisen ihmisen kasvoilla, -
elämässä, kulttuurissa ja perinteissä, vaikka henkilö ei olisi uskova.
Mutta se ei riitä.
Vain Kristukselle antautuneista tulee Pyhän Hengen temppeleitä.
Jos monimuotoisessa maailmassa on niin paljon yhteyttä, -
miten paljon enemmän meidän tulisi arvostaa sitä, mitä meillä on, -
yhteyttä Pyhässä Hengessä.
Se on toinen toisensa tunnistamista ja vastaanottamista. Siitä se alkaa.
Tunnistaa toinen toisemme, keitä olemme Kristuksessa, -
ja vastaanottaa toinen toisemme.
Et voi tunnistaa veljeä tai sisarta, -
ennen kuin tiedät varmasti, että olet Jumalan lapsi.
Ellei tiedä olevansa Jumalan lapsi, ei voi olla kenenkään veli tai sisar.
Vastaanota itsesi. Tunnista, kuka olet.
Ja hyväksy se, kuka olet.
Se on tärkeä periaate Raamatun ilmoituksessa.
Meidän pitää olla hyvissä väleissä itsemme kanssa.
Kamppailin sen kanssa vähän väliä monta vuotta.
On helppoa ajatella, että itsensä mollaaminen, -
itseinho tai itsensä hylkääminen on ristin kantamista. Ei, ei, ei.
Hylkää huono versio itsestäsi, epäaito versio todellisesta minästäsi.
Hyväksy, kuka olet Kristuksessa.
Opettele olemaan se ja tulemaan siksi.
Ota vastaan, hyväksy itsesi.
Pysyttekö kärryillä?
Sitten voitte oppia ottamaan vastaan toinen toisenne.
Miksi on vaikeaa ottaa vastaan ja hyväksyä toinen ihminen?
Se voi johtua meistä -
mutta myös siitä, että olemme niin kovin erilaisia.
Saatamme vahingossa keskittyä erilaisuuksiimme -
ja kylvää tarpeetonta jakautuneisuutta -
ja tarpeetonta aihetta valituksille, eripuralle tai juoruille.
Me olemme erilaisia.
Erilaisempia kuin osaat ikinä kuvitella.
Sinua on vain yksi kappale.
Minua on vain yksi. Kiitos Luojalle, voit sanoa, -
ellei se ole liian itseä vähättelevää, sillä minä iloitsen itsestäni.
Kun tapaat toisen, älä odota näkeväsi itseäsi.
Kun tapaat toisen, näet toisen ihmisen, -
joka on erilainen kuin sinä.
Siinä mysteeri, kirkkaus, kauneus ja uteliaisuus astuvat kuvaan.
Niin opimme luomaan yhteyttä muihin.
Olemalla kiinnostuneita ymmärtäen, että toinen ihminen on ainutlaatuinen.
Hän on Jumalan rakastama. Hänellä on sydän, -
joka vaatii satsaamista.
Kun löytää sen totuuden, -
on paljon helpompi ottaa vastaan ihmisiä, jotka ovat erilaisia kuin sinä,
ja hyväksyä heidät sellaisina kuin he ovat -
ja olla kiinnittämättä huomiota heidän ärsyttäviin piirteisiinsä, -
erimielisyyksiin ja asioihin, jotka mielestäsi ovat heissä varsin pielessä.
Tässä on iso läksy. En tiedä, olenko oppinut sen täysin.
Älä yritä muuttaa toista ihmistä. Hyväksy hänet sellaisena kuin hän on.
Miksi? Siksikö, ettei hänessä ole mitään vikaa? Tai sinussa? Ei.
Ei ole meidän tehtävämme muuttaa toisia. Se on Pyhän Hengen tehtävä.
Jos pääset niin lähelle jotakuta, että hän kertoo sinulle kamppailuistaan, -
sinusta tulee taistelutoveri. Pysyt hänen rinnallaan, -
ja yhdessä menette eteenpäin elämässä, niin että Jumala enenee.
Paavali puhuu siis pyhyyden todellisesta luonnosta.
Keskiössä ovat suhteet.
Kuvitellaanpa tähän henkilö.
Minun ei tarvitse kuvitella, sillä teitä on satoja.
Tämä henkilö on jumalinen.
Eli meillä on tässä jumalinen henkilö.
Kuvailen tätä henkilöä. Raamattu kuvailee häntä.
Jumalinen henkilö on rohkaisija.
Lohduttaja.
Hän ei anna minkään estää yhteyttä.
Hän on täynnä rakkautta ja sympatiaa.
Sympatia on vahva sana. Nykyään korostetaan empatiaa.
Sympatia tarkoittaa jonkun kanssa tuntemista, -
ei ylenkatsomista, tuomitsemista tai alentuvaisuutta.
"Voi parka. Onneksi en ole kuin sinä."
Toisten ilojen ja kipujen aito tunteminen sydämen pohjasta.
Hän on yhtä Hengen kanssa. Hänellä on sama rakkaus.
Hän edistää sopua ja yhtenäisyyttä.
Tätä on todellinen jumalisuus.
Todellinen jumalisuus ei kilpaile eikä pöyhkeile, -
vaan nöyrästi pitää muita merkittävämpinä kuin itseään.
Onko mahdollista sanoa: "Tuo ihminen on merkittävämpi kuin minä"?
Pystytkö sanomaan niin? Merkittävä missä mielessä?
Merkittävä Jumalalle. Olemme Jumalan silmissä yhtä tärkeitä.
Jumalinen henkilö ja minä olemme yhtä merkittäviä.
Mutta miten voi pitää toista itseään merkittävämpänä?
Asettamalla hänen tarpeensa omien tarpeidesi edelle.
Niin se onnistuu. Sanot: -
"Minä kamppailen, ja kerron kamppailuistani, -
mutta nyt keskityn sinun kamppailuihisi."
"Asetan itseni syrjään ja keskityn sinuun."
"Etsin muiden parasta, en pelkästään omaani."
Yhtenäisyys on keskittymistä muihin, ei keskittymistä itseen.
Arvaukseni on, että nämä kaksi naista ovat taivaassa.
Kenties tapaan heidät ja näen, olenko oikeassa.
He keskittyivät enemmän -
loukattuihin tunteisiinsa ja oikeassa olemiseen -
kuin muiden ihmisten todelliseen palvelemiseen.
Paavali käyttää suhdettaan, apostolista suhdetta, -
yhteyttään heihin, vedotakseen heihin.
Jos kaikki tämä on totta, niin tehkää tämä mielikseni.
Sitä voi pyytää moni, mutta sillä ei ole mitään tekemistä Jumalan kanssa.
Mutta kun joku jumalinen kehottaa seuraamaan itseään, -
koska hän seuraa Kristusta, ja tekemään hänelle mieliksi, -
koska se on Jeesukselle, se on voimallinen kannustin.
Se on mahdollista vain silloin, kun seurakunta on tosi yhteisö, -
täynnä Pyhää Henkeä, ja pyrkii toteuttamaan nämä periaatteet.
Suuruus Jumalan valtakunnassa -
on nöyryyden hengen kantamista -
auktoriteetilla.
Nöyryys ja majesteettius.
Suomennos: Marianne Tenetz