KENSINGTON TEMPLE Toivon täyttämä elämä
COLIN DYE: TOIVON TÄYTTÄMÄ ELÄMÄ
Roomalaiskirje 15:1―7. Puhun teille -
toivon täyttämästä elämästä.
Keskitymme paljon pelastavaan uskoon.
Pelastumme armosta uskon kautta. Se on Jumalan lahja.
Aamen. Paitsi että pelastumme uskon kautta, pelastumme toivossa.
Toivo Raamatussa on kallisarvoinen asia.
Se merkitsee, että Jumala lupaa, että hyviä asioita on tulossa.
Hän näyttää nyt, mitä ne ovat.
Tiedämme, että meillä on hieno ja loistava tulevaisuus.
Toivo auttaa meitä jaksamaan, kun tekisi mieli luovuttaa.
Jumalan toivo antaa kestävyyttä ja rohkaisee pitämään kiinni.
Meidän pitäisi olla toivontäyteinen yhteisö, -
niin että kun olemme koolla, kaikkialla on toivoa.
Ja me rohkaisemme ja vahvistamme toinen toistamme -
ja pysymme lujina, niin ettei kukaan jää jälkeen.
Rohkaisu ja toivo ovat olennaisia -
positiiviselle ja terveelle elämälle Kristuksessa.
Ilman toivoa olemme eksyksissä, -
ja rohkaisu auttaa meitä löytämään meidät, -
kun olemme menettämässä toivoamme.
Kristillisellä yhteisöllä, meillä kaikilla Kristuksessa, -
on rohkaisua ja toivoa yllin kyllin.
Jumala tahtoo meidän oppivan käyttämään sitä täysimääräisesti, -
niin että varmistamme, ettei kukaan jää jälkeen.
Room. 15:1―7.
"Mutta meidän, vahvojen, -
tulee kantaa heikkojen vajavaisuuksia, -
eikä elää itsellemme mieliksi.
Olkoon kukin meistä lähimmäiselleen mieliksi hänen parhaaksensa, -
että hän rakentuisi.
Sillä ei Kristuskaan elänyt itsellensä mieliksi, vaan niinkuin kirjoitettu on:-
'Niiden herjaukset, jotka sinua herjaavat, ovat sattuneet minuun'.
Sillä kaikki, mikä ennen on kirjoitettu, on kirjoitettu meille opiksi, -
että meillä kärsivällisyyden ja Raamatun lohdutuksen kautta -
olisi toivo.
Mutta kärsivällisyyden ja lohdutuksen Jumala suokoon teille, -
että olisitte yksimieliset keskenänne, Kristuksen Jeesuksen mielen mukaan,
niin että te yksimielisesti ja yhdestä suusta ylistäisitte Jumalaa -
ja meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen isää.
Hoivatkaa sentähden toinen toistanne, -
niinkuin Kristuskin on teidät hoivaansa ottanut Jumalan kunniaksi."
On olemassa sanonta, jonka alkuperä sanotaan olevan Augustinus.
Hän oli varhaisia kirkkoisiä keskiajan alussa.
Mutta tutkittuani asiaa, ja kiitos Jumalalle Googlesta, -
selvisi, että oikeammin se on peräisin mieheltä, -
jolla on hieman arveluttava nimi: Rupertus Meldenius.
Hän puhui sukupolvensa kristityille: -
"Meillä on paljon yhteistä. Keskeisissä asioissa vallitkoon siis täysi ykseys.
Mutta on asioita, jotka eivät ole keskeisiä, -
kuten jotkin teologiset yksityiskohdat ja kulttuuriperinteet.
Sellaisissa asioissa olkoon vapaus, -
esteettömyys.
Mutta kaikessa täytyy olla rakkaus."
Se on tärkeä muistaa, -
kun yhteydessämme on uskovia eri kulttuureista ja taustoista.
Kenties eri hengellisistä perinteistä.
Meillä on ykseys asioissa, jotka ovat keskeisiä.
Emme tuomitse toinen toistamme joidenkin eroavaisuuksien takia.
Meillä on ykseys Kristuksessa.
Kun kokoonnumme yhteen, -
totta kai täytyy olla vastaanottavainen ja kunnioittaa toistemme kulttuureja, -
mutta kun kokoonnumme yhteen, tulee olla vain yksi kulttuuri: -
Jumalan valtakunnan kulttuuri. Aamen.
Jotkut ovat helposti loukkaantuvia -
teologisesti, uskonnollisesti, kulttuurillisesti ja ehkäpä opillisesti.
Kun niin käy, emme pakota vapauttamme, -
ylempää ymmärrystämme, kypsyyttämme.
Paavalin aikaan ongelma oli se, saiko epäjumalille uhrattua lihaa syödä.
Jotkut olivat kypsiä Kristuksessa -
ja ymmärsivät Raamattua ja hengellistä maailmaa.
He tiesivät, että kaikki epäjumalille uhrattu oli demoneille uhrattua, -
mutta kun sen siunasi ja vastaanotti vahvassa uskossa sanoen: -
"Jumala, siunaa ruokani", -
kaikki demoniset kytkökset ja sidokset murtuivat Jeesuksen nimessä.
Mutta osa oli heikompia uskossa, eikä heillä ollut sitä tietoa.
Niinpä käytiin isoa keskustelua, saiko epäjumalille uhrattua syödä.
Paavali sanoi: "Älkää tehkö mitään, mikä on kompastukseksi veljille.
Älkää antako vapautenne estää veljienne rakentumista, -
vaan vaeltakaa rakkaudessa."
En tiedä, onko meillä kovin montaa vastaavankaltaista ongelmaa.
Elämme 21. vuosisadalla, emme 1. vuosisadalla.
Elämme kulttuurissa, jossa tunnistamme, -
että Jumala on puhdistanut kaiken ruoan ja voimme syödä sitä.
Se ei ole yhtä iso ongelma.
Mutta keskuudessamme esiintyy muita asioita, -
joissa tarvitsemme samaa periaatetta.
Ei pakottaa vapauttamme, ylempää ymmärrystämme tai kokemustamme -
tavalla, joka on kompastukseksi muille uskoville.
Paavali vetoaa rakkauden periaatteeseen, -
joka etsii aina muiden parasta, -
vaikka itse joutuisi laskeutumaan alas -
eikä puolustaa itseään tai osoittaa olevansa oikeassa.
Rakkaus peittää syntien paljouden.
Rakkaus rakentaa ja vahvistaa.
Ja mikä on tässä todellinen periaate?
Paavali ei ala väitellä toisarvoisista asioista -
eikä kiistakysymyksistä, -
vaan hän sanoo, Room. 14:17: -
"sillä ei Jumalan valtakunta ole syömistä ja juomista, -
vaan vanhurskautta ja rauhaa -
ja iloa Pyhässä Hengessä."
Olen vuosien mittaan nähnyt Raamatussa ja omassa elämässäni, -
että paholaisella on monia strategioita.
Sen yleisin strategia -
on 'hajota ja hallitse'.
Jos se saa meidät kiistelemään keskenämme ja valitsemaan puolia, -
ilman armoa, rakkautta ja nöyryyttä -
tuloksena on lihava hengellinen riita.
Älä kuvittele, ettei sellaista tapahdu.
Opin jo varhain, että jotkut kypsimmät hengelliset ihmiset -
voivat olla lempiaiheissaan hyvin epäkypsiä ja epähengellisiä.
Joskus saatamme olla todella ajattelemattomia, ylimielisiä -
ja äärimmäisen lannistavia.
Minulla on unelma.
Kun luen unelmani teille, näette, että se voi toteutua vain osittain.
Siteeraan muutamaa riviä.
"Taas kotona oon -
missä hirvet ja gasellit käy.
Missä latistavaa sanaa harvoin kuulee -
eikä taivaalla pilviä näy."
"Missä latistavaa sanaa harvoin kuulee".
Terveellistä! Mahdollista!
Emme pysty hallitsemaan kaikkea, mutta tätä voimme hallita.
Meistä voi tulla Jumalan omien yhteisö, -
joka on niin rohkaiseva toinen toiselle, että on aivan poikkeuksellista, -
jos joku sanoo jollekulle jotain lannistavaa.
Se on muutakin kuin olla mukava.
Emme ole avuksi ja rohkaisuksi, jos emme kerro ihmisille totuutta.
Ei siis pidä ajatella, ettei voi ikinä sanoa mitään, -
mikä voi loukata, koska joskus pitää rikkoa munia, jos haluaa munakasta.
Mutta se pitää tehdä rakkauden hengessä.
Pitkälti kyse on siitä, kuinka ja miten nopeasti sen tekee.
Miten nopeasti sen tekee.
Toisin sanoen meidän tulee kertoa -
totuus nöyryydessä -
ja neuvoa ihmisiä ja toinen toistamme.
Etenkin kypsien uskovien tulee auttaa nuoria uskovia.
Mutta ikinä ei pidä arvostella heitä, -
vaan rohkaista heitä joka aika.
Tahdon esittää kysymyksen.
Oletko koskaan kuullut lannistavaa sanaa?
Ette ole varmoja.
Onko kukaan koskaan arvostellut sinua -
tai latistanut sinua hengellisesti?
Siihen on syy, miksi teemme niin.
Siihen on syy, miksi panettelemme muita.
Siihen on syy, miksi arvostelemme ja kylvämme hajaannusta.
Syy on se, että olemme epävarmoja itsestämme -
ja arvostelemalla muita saamme itsemme näyttämään paremmalta.
En osoita ketään sormella. Me kaikki teemme sitä.
Se on osa lihaamme.
Puolustaudumme herkästi, välillä hyvin hyökkäävästi.
Se tuntuu hyvältä, vaikka ei pitäisi.
Se tuntuu hyvältä, koska omassa elämässämme -
koemme niin suurta uhkaa ja meillä on huono itsetunto.
Siihen on syitä. Se ei ole yksinkertainen juttu, -
mutta loppujen lopuksi kielen kuriin laittaminen -
on koko hengellisen elämän itsekuria.
Kun huomaamme ajattelevamme -
muita arvostelevia, latistavia ja väheksyviä asioita, -
meidän pitää viedä ne Jeesukselle: "En tahdo tätä.
Minä en ole tällainen. Haluan olla kannustava ja rohkaiseva."
Yksi parhaita keinoja on tarkkailla omia tunteita.
Tarkkaile tunteitasi.
Pahin asia, joka voi tapahtua, -
on se, että et tiedosta tunteitasi ja annat tunteiden ottaa vallan.
Tunne-elämä on Jumalan lahja meille.
Emme ole hengellisiä tohtori Spockeja.
Sanoinko sen oikein?
Hän oli vanhassa tv-sarjassa Star Trek.
Tohtori Spock. Onko se oikein? Kiitos. Joku muukin katsoo televisiota.
Spockilla ei ole tunteita.
On hyvä, jos pystymme olemaan järkeviä -
emmekä anna tunteiden sanella päätöksiämme.
Mutta järjen lisäksi meillä on tunteet.
Jos elämästämme puuttuisivat tunteet, katsoisimme maailmaa -
mustavalkoisten linssien läpi. Ei värejä eikä syvyyttä.
Mutta kun tunteet alkavat mennä vikaan -
ja ottavat vallan, -
meidän pitää olla tietoisia tunteistamme ja osata hallita niitä.
Yksi parhaita tapoja hallita tunteita on pitää katse Jeesuksessa niin, -
että Hänen ajattelustaan tulee meidän ajatteluamme.
Hänen näkemyksestään meistä tulee meidän näkemyksemme itsestämme.
Hänen totuudestaan elämästäsi tulee totuus, jonka mukaan elämme, -
mukaan lukien, mitä ajattelemme itsestämme ja muista.
Paavali pääsee lopuksi tähän. Hän saarnasi, koska he olivat jakautuneita.
Juutalaiset ja kansojen uskovat kinastelivat seurakunnassa.
Paavali halusi ykseyttä.
Hän päättää ajatukseen, kuten alussa luimme.
"Hoivatkaa toisianne, niin kuin Kristus on ottanut hoivaansa teidät."
Se oli Paavalin sanoma kotiin vietäväksi.
Mikä ikinä on tausta tai kuka tahansa henkilö onkin, -
jos Kristus on vastaanottanut hänet, vastaanota sinäkin.
Vastaanottaminen tässä tarkoittaa tuomista lähellesi, -
tuomista sydämeesi, tuomista piireihisi.
Otat heidät mukaan, et sulje pois.
Haluamme, että muut ottavat meidät mukaan, -
koska Kristus on ottanut meidät mukaan.
Meillä ei ole oikeutta sulkea ketään pois -
tai rakentaa eripuraa ja hajaannusta keskenämme -
etenkään toissijaisissa asioissa, jotta Jumalan valtakunta tulee, -
vanhurskaus vallitsee, rauha kukoistaa ja ilo on kokemuksemme.
Annetaan Jeesukselle ylistys.
Yksi tavoistamme käsitellä tunteitamme, -
tunteita, jotka rajoittavat meitä...
Periaatteessa lannistuneisuus.
Lannistuminen on kamalaa.
Se tarkoittaa sitä, että rohkeus on otettu pois.
On lannistunut. Moni asia lannistaa meitä.
Vihollinen iso likainen lannistaja.
Se yrittää lannistaa etenkin silloin, -
kun olet menossa oikeaan suuntaan.
Hyvää tarkoittavat kristityt joskus kirjoittavat paholaiselle kirjeen: -
"Voit lomailla sunnuntaina. Teen työn puolestasi."
Heistä tulee lannistajia.
Kun joku hengelliseen perheeseen kuuluva ihminen lannistaa, -
se on kaksinkertainen lannistaminen.
Jos demonin riivaama ateisti...
En ole koskaan tavannut sellaista, en ainakaan hiljattain, -
mutta tätä päivää on jäljellä vielä muutama tunti.
Jos sellainen hyökkää sinua vastaan sanallisesti -
ja pilkkaa Jeesuksen nimeä, sanoisit: -
"Voi raukkaa. Hän tarvitsee Jeesusta." Rukoilisit hänen puolestaan.
Mutta kun paras ystäväsi, -
solusi jäsen tai johtaja tai kuka tahansa uskova -
sanoo jotain lannistavaa, -
se on kymmenen kertaa pahempaa.
Älkää unohtako, että teillä on suuri valta rohkaista toinen toistanne.
Kun rohkaisemme toisiamme, tulee ykseys.
Kun lannistamme toisiamme, tulee epäsopu.
Ihmiset alkavat kokoontua toissijaisten asioiden ympärille.
Toissijaisten asioiden.
On joitain tärkeitä kakkosasioita, -
mutta mikään ei ole yhtä tärkeä kuin Jumalan valtakunta, vanhurskaus, -
rauha ja ilo.
Paavali toimii siis hengellisenä lääkärinä.
Hän kirjoittaa reseptin.
"Teidän täytyy rohkaista toinen toistanne.
Ja rohkaisun kautta -
sekä Raamatun kautta -
te saatte toivon."
Mennäänpä tähän.
Tässä se on.
Se on jakeessa 3.
"Sillä ei Kristuskaan elänyt itsellensä mieliksi..."
Se on ydinjuttu. Rakkaus on joskus kestämistä urheasti, -
luopua kostosta, itsensä puolustamisesta -
ja sellaisten ojentamisesta, jolla on mielestäsi sinua vajavaisemmat tiedot.
Sinä sopeudut. Kannat heikomman veljen tai sisaren vajavuuksia.
Et sano: "Vai niin."
"Olet heikko veli, joten minun pitää kestää sinua."
"Siunausta, mutta älä vaivaa minua enää tänään."
Rakkaus kestää heikkoja.
Rakkaus rohkaisee heikkoja.
Hän sanoo: "Olkoon kukin meistä lähimmäiselleen mieliksi [...]
Sillä ei Kristuskaan elänyt itsellensä mieliksi, -
vaan niinkuin kirjoitettu on..."
Sano "kirjoitettu".
Mihin Paavali sillä viittasi? Tämä ei ole kompakysymys.
Jos se on kirjoitettu, mikä se on?
Sanokaa ääneen.
Raamattu!
Se on kirjoitettu Raamattuun.
Ensimmäinen lamppu syttyy.
Hae rohkaisua Raamatusta.
Anna Jumalan puhua sinulle.
Raamatussa ei kuule lannistavaa sanaa harvoin.
Sitä ei kuule koskaan.
Hän on suuri rohkaisija.
Pyhä Henki on lohdutuksen, rohkaisun, motivoinnin, voiman Henki.
Nuhdellessaankin Hän rohkaisee meitä.
Paavali sanoo "niin kuin on kirjoitettu." Hän siteeraa Raamattua.
Ps. 69:9. "Sillä kiivaus sinun huoneesi puolesta on minut kuluttanut, -
ja niiden herjaukset, jotka sinua herjaavat, ovat sattuneet minuun."
Olemme kuulleet sen. "Kiivaus huoneesi puolesta."
Opetuslapset muistivat sen nähdessään Jeesuksen -
kiivaasti ajavan ulos rahanvaihtajat ja ne, jotka kaupallistivat -
ja tekivät kovaa voittoa -
temppeliverolla ja valuutanvaihdolla temppelissä.
Se kertoo, että Jeesus oli niin kiivas -
Jumalan valtakunnan ja kunnian puolesta, -
että Hän halusi paitsi korjata asiat, jotka menivät vikaan, -
lisäksi Hän oli valmis ottamaan niiden seuraukset omalle kontolleen.
Näiden kahden välistä eroa voisimme kutsua tahattomaksi haitaksi.
Jeesus sanoi: "Puhun vanhurskautta ja ajan ulos rahanvaihtajat."
"Mutta en puolusta itseäni ennen aikojani, -
sillä se vahingoittaisi ihmisiä." Jos Jeesus olisi puolustanut itseään, -
emme olisi täällä, sillä emme ansaitse Hänen hyvyyttään.
Hän luopui siitä ja sanoi: "Sattukoot herjaukset minuun."
Hän teki niin lopullisesti ristillä -
ottaessaan kaikki herjaukset ja koko ihmiskunnan kaikki synnit yllensä, -
jotta me saisimme siunauksen ja pelastuisimme. Niin, ylistäkää Häntä.
Psalmin 69 jakeet 6―9 -
osoittavat, että Paavalilla oli tämä koko Psalmi mielessään.
Hän itse asiassa laati Room. 15:ssä saarnan Psalmin 69 pohjalta.
Jeesus mieluummin kärsi häpeän kuin oli kompastuskivi muille.
Hän mieluummin kärsi parjauksen kuin puolustautui ennen aikojaan.
Hän mieluummin kärsi vanhurskauden tähden kuin piti puoliaan vääryydellä.
Hän hyväksyi sen, että Hänen ajateltiin olevan väärässä, -
vaikka Hän ei ollut koskaan väärässä, jos Hän niin voi suojella muita -
ja pelasti heidät ristinkuolemallaan.
Paavali sanoo jakeessa 5: -
"Mutta kärsivällisyyden ja lohdutuksen Jumala suokoon teille, -
että olisitte yksimieliset keskenänne, Kristuksen Jeesuksen mielen mukaan"
Hän siis yhdisti uskovat Häneen, joka ei puolustanut itseään, -
vaan oli valmis kestämään heikkojen vajavuuksia nostaakseen heitä.
Jae 6: "niin että te yksimielisesti ja yhdestä suusta".
Näettekö ykseyden tässä? "...yhdestä suusta ylistäisitte Jumalaa-
ja meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen isää."
"Sentähden". Loppupäätelmä. Hoivatkaa toinen toistanne.
Tähän hän tähtää. Paavali on hyvä saarnaaja.
Seurakunnassa juutalaiset ja kansojen uskovat riitelivät keskenään.
Arvostelivat toisiaan: "Te syötte possua."
"Ällöttävää. Jumala ei siunaa teitä."
"Te ette syö possua. Jumala ei voi siunata teitä."
Tuskin niin on sanottu ikinä.
Tämä kertoo meille, -
että suurin osoitus Jumalan rakkaudesta ja kirkkaudesta -
keskuudessamme -
on ykseytemme ja yksimielisyytemme Kristuksessa.
Olipa tunnustuskunta- tai rotutaustamme mikä tahansa.
Olipa kulttuuritaustamme tai yhteis- kunnallinen asemamme mikä tahansa.
Olemme kaikki yhtä Kristuksessa!
Maailma ei tunne sellaista. Maailma ei usko, miksi rakastamme toisiamme.
Kun katson ympärilleni, en aina usko sitä itsekään, mutta se on totta.
Tämä on Pyhää Henkeä ja Jumalan rakkautta.
Tämän takia me olemme täynnä toivoa, -
koska tiedämme, ettemme ole vain pelastettuja uskon kautta, -
vaan asiat, joita osoitamme ja joista puhumme täällä, ovat se toivo, -
jonka varaan rakennamme elämämme. Jumala tahtoo meidän -
kertovan siitä toivosta maailmalle.
Suomennos: Marianne Tenetz