KENSINGTON TEMPLE Itsestä huolehtimisen taito
COLIN DYE: ITSESTÄ HUOLEHTIMISEN TAITO
Jos Jumalan kansan on aika nousta, -
keitä ovat kansa?
Mikä on identiteettimme uskovina?
Ellemme tiedä, keitä olemme, kuinka voisimme nousta?
Ajattelen, että kärsimme jonkinlaisesta muistinmenetyksestä.
Sielunvihollinen lienee kehitellyt jonkinlaisen juonen.
Se haluaa jatkuvasti erottaa meidät todellisesta identiteetistämme.
Jos se voi kätkeä sen tosiasian meiltä ja annamme sen tehdä niin, -
meistä tulee voimattomia, vaarattomia.
Miksihän kaltaiseni ― kenties sinäkin olet sellainen ―
erittäin motivoituneet ihmiset -
koemme niin vaikeaksi raivata tilaa itsellemme?
Kenties se tuntuu liian itsekkäältä.
Eihän Jeesuskaan piitannut itsestään vaan uhrasi itsensä.
On väärä ja oikea tapa uhrautua.
Sitä kuvaa hyvin lentokoneen turvallisuusdemonstraatio.
Jos matkustamon ilmanpaine laskee, happinaamarit tulevat esille.
Happinaamari käsketään laittamaan ensin itselle ennen kuin auttaa muita.
Miksi?
Jos happitaso laskee ja ihminen tuupertuu, -
hän ei pysty auttamaan ketään, ei edes itseään.
Siinä piilee jotain.
Mutta olen sitä mieltä, että haavat ovat paljon syvempiä.
Meillä on väärä kuva itsestä. Aion avata sitä hieman.
Vähäinenkin kiinnostus itseä kohtaan tulkitaan itsekeskeisyydeksi, -
ja se ei sovi Valtakuntaan.
Asiaan liittyy paljon sekaannusta.
Mikä on nostettu Jumalan sijaan? Itse.
Itsen jumalaksi korottaminen. "Itse" on uusi uskonto.
Me palvomme itseämme. Puhun nyt kulttuurista.
Kaikkea, mikä on vastoin sitä, mitä minä ajattelen, tahdon, koen, -
uskon ja haluan tehdä, tulee vastustaa.
He vastustavat kristillistä evankeliumia, -
sillä kristillinen evankeliumi ei edistä omaa tahtoa vaan Jumalan tahtoa.
Ja tämä on jutun ydin. Kun opit laittamaan Jumalan keskiöön -
ja Kristuksen elämäsi valtaistuimelle, yhtäkkiä löydät itsesi.
Käsitys itsestä vahvistuu.
Sinusta tulee itsevarma sekä hengellisesti vahva ja jämäkkä.
Et ole puolusteleva. Sinä tiedät, kuka olet.
Olet varma identiteetistäsi Kristuksessa.
On kaksi asiaa, joita tulee välttää. Ne ovat kaksi ääripäätä.
Valtaistuimelle korotettu itse.
Se on meille ongelma. Minäkin haluan vielä hiipiä takaisin valtaistuimelle.
Sitä pitää käsitellä. Sille itselle meidän pitää kuolla.
Itselle, joka haluaa hallita ja tehdä asiat omalla tavalla.
Valtaistuimelle korotetun "itsen" lisäksi on olemassa unohdettu "itse".
Näen tässä vihollisen käden. Se on toinen ääripää, unohdettu "itse".
Kun emme tunne itseämme.
Se on mielestäni meille iso ongelma.
Itsestä huolehtimisen taito -
alkaa siis siitä, että tunnistamme, kuka olemme.
Raamatussa "sielua" merkitsevä sana on: "itse".
Usein kun Raamattu puhuu sielusta, se tarkoittaa "itseä".
Tätä voisi siis kutsua "sielunhoidoksi".
Puhun nyt hengellisesti.
En siis ole tubettaja, joka tarjoaa uutta trendikästä psykologian muotoa.
Tämä on Raamatusta. Sielusi, elämäsi, itsesi.
Siihen liittyy arvokkuus, sillä Jumala on antanut sinulle identiteetin.
Olet persoona, Jumalan kuvaksi luotu.
Vaikka se kuva on turmeltunut ja synnin runtelema, sitä ennallistetaan.
Jumala ei ole ikinä unohtanut, kuka olet.
Olet se, joka Hänellä oli mielessään luodessaan sinut, -
riippumatta syntymäsi olosuhteista.
Olet Jumalan luomistyö.
Olemme unohtaneet, keitä olemme. Ja kerta toisensa jälkeen -
Raamatun, Vanhan ja Uuden testamentin, kirjoittajat -
Pyhän Hengen innoittamana muistut- tavat Jumalan omia, keitä he ovat.
Älkää unohtako, keitä olette. Muistakaa, keitä olette.
Se tuo meidät tämänkertaiseen tekstiimme, 1. Joh. 3:1―3.
Luen tekstin vasta nyt enkä alussa.
Alussa olisitte pohtineet, miten aion käsitellä sitä.
Nyt tiedätte, mihin tähtään, ja sanojen merkitys kasvaa.
Tahdon teidän kuuntelevan ja näkevän itse.
Jos olet uskova, tämä kertoo sinusta.
Ellet ole uskova, korjataan se tänään. Laita turvasi Häneen.
Aloitetaan. Vahvoja sanoja.
"Katsokaa, minkäkaltaisen rakkauden Isä on meille antanut, -
että meitä kutsutaan Jumalan lapsiksi, joita me olemmekin.
Sentähden ei maailma tunne meitä, sillä se ei tunne häntä.
Rakkaani, nyt me olemme Jumalan lapsia, -
eikä ole vielä käynyt ilmi, mitä meistä tulee.
Me tiedämme tulevamme hänen kaltaisikseen, kun hän ilmestyy, -
sillä me saamme nähdä hänet sellaisena, kuin hän on.
Ja jokainen, joka panee häneen tämän toivon, -
puhdistaa itsensä, niinkuin hän on puhdas."
Jos annat noiden sanojen käydä kohti ilmestyksen kanssa -
ja uskot nämä sanat, laitat uskosi tähän -
ja sisäistät tämän, saavutat täyden tyytyväisyyden.
Silloin olet sisäisesti vapaa kaikesta, -
mikä tekee sinut liiallisen riippuvaiseksi muista, -
niin että olet joko takertuva tai kontrolloiva.
Sinun ei tarvitse todistella kenellekään mitään, -
sillä Jumala on jo hyväksynyt sinut: "Sinä olet minun lapseni."
Mahtavaa.
Terve itsestä huolehtiminen alkaa siis löytämällä, kuka on.
Kun ihminen tuntee identiteettinsä hyvin, -
kaikki muukin alkaa loksahdella paikalleen.
Se on hyvin vahva toteamus, mutta tarkoitan sitä sanasta sanaan.
Mielestäni tämä on yksi perustavanlaatuinen asia.
Se vaikuttaa lähes kaikkeen muuhun meissä.
Miltei aina kun asiat menevät pieleen, -
syynä on se, että olemme menettäneet varmuuden, -
hengellisen luottavaisuuden ja tiedon siitä, -
keitä olemme Jumalan silmissä.
Jos astumme sen ulkopuolelle, kaikenlaisia ongelmia astuu sisään.
Tapoja on vaikeampi muuttaa. Kiusaukset voimistuvat.
Taipumukset ja heikkoudet tuntuvat saavan enemmän voimaa.
Siksi me aloitamme sielusta, itsestä huolehtimisen. Identiteetin etsimisen.
Selvitä se. Selvitä, miltä se tuntuu.
Ja pysy siinä. Jos siirryt siitä pois, palaa takaisin äkkiä.
Selvitä, miltä se tuntuu.
"Minkäkaltaisen rakkauden Isä on meille antanut, -
että meitä kutsutaan Jumalan lapsiksi."
Sitä me olemme. Kaksi asiaa tästä.
Tässä puhutaan ensinnäkin rakkaudesta, joka on annettu.
Meidän on hyvin vaikeaa omaksua tämä käsitys.
Mehän ajattelemme niin, ettei rakastuminen ole tahdonalaista.
Meidän on vaikea ajatella, että rakkaus on valinta.
Se ei ole kylmä, intohimoton valinta, -
sillä täysi tunneskaala on arvostettava asia.
On olemassa ihmeellisiä tunteita. Psykologit ovat havainneet, -
että kun ihminen rakastuu, aivoissa tapahtuu jotain. Emme tiedä, mitä.
Kaikki se on hyvä asia.
Jumala ei kuitenkaan ole tunteiden johtama persoona.
Jumalalla on tunteita.
Jos miettii Jumalan luonnetta ja ominaisuuksia, -
Hänen rakkautensa on loputonta.
Kaikki, mitä Hän tekee, ei ole elämää suurempaa, sillä Hän itse on elämä.
Jumalan ei olisi tarvinnut antaa meille rakkauttaan.
Hän olisi voinut antaa meidän mennä omia teitämme.
Hän olisi voinut jättää meidät eksyksiin, toivotta, ilman Jumalaa.
Mutta Hän sanoi: "Ei. Minä annan heille rakkauteni."
Se on vapaasti annettu ja vapaasti vastaanotettava lahja.
Se oli päätös, valinta. Raamattu kutsuu sitä "valinnaksi".
Ennalta määräämiseksi.
Näitä sanoja on vaikea käsitellä, sillä niille on annettu vääriä merkityksiä.
Se tarkoittaa, että ennen kuin ajattelit Jumalaa, olit jo Hänen mielessään.
Jo ennen kuin synnyit, Hän tunsi sinut, rakasti sinua ja valitsi sinut.
Se kaikki tapahtui Jumalan aloitteesta. Hän rakastaa sinua.
Hän antoi sen. Et voi ansaita sitä.
Ja näin ollen et voi menettääkään sitä.
Mitkään tekosi eivät saa Jumalaa lakkaamaan rakastamasta sinua.
Hän rakastaa sinua ehdoitta ikuisesti lahjana, -
vaikka et ansaitsisi sitä.
Heti kun luovut ajatuksesta, että olet oikeutettu tähän -
ja ansaitset sitä sun tätä, -
olet tehnyt suurta oikeutta sielullesi -
ja alkanut huolehtia sielustasi.
Toinen asia, jonka haluan mainita, on kuva ja tarina perheestä.
Isä on antanut meille rakkauden. Olemme Jumalan lapsia.
Maailma ei tunne meitä, joten se ei tunnista meissä olevaa kirkkautta.
Joskus näemme ainoastaan oman vajavuutemme.
Jumala näkee loistomme. Hän on ylpeä sinusta.
Uskon, että seurakuntaperheen, jossa Jumala on kaikkien Isä, -
tulisi olla ensisijainen perheidentiteetin viiteryhmämme.
Jumalan perheen tulisi olla ensisijainen kiinnostuksen kohteesi.
Sosiaalisesti kaiken toiminnan keskus -
tulisi olla seurakuntaperhe.
En tarkoita kokouksia. Seurakunnassa kyse on elämästä.
Jos keskittyisit ensisijaisesti -
yhteyksissäsi ja suhteissasi Jumalan perheeseen ja näkisit, -
ettei seurakunta ole vain paikka, jossa käydään sunnuntaina.
Seurakunta on elävä yhteys, -
jonka Jumala on luonut kristillisessä yhteisössä.
En kuitenkaan tarkoita, ettei biologinen perheemme ole tärkeä.
Se on hyvin tärkeä.
Jumala tahtoo, että kunnioitamme sitä.
Ainoa tapa todella kunnioittaa isänä, äitinä, poikana tai tyttärenä olemista -
on kunnioittaa Isää, josta kaikki perheet maassa ja taivaassa -
saavat nimensä. Asia on hieman vaistojemme vastainen.
Kun keskitymme Jumalan meille antamiin kristillisiin suhteisiin -
ja tehtäviin, jotka meidät on kutsuttu täyttämään, olemme Isämme asioilla.
Jeesusta moitittiin siitä, että Hän viipyi kirkossa liian kauan.
Hän vielä keskusteli ja osoitti, että suuret oppineet olivat väärässä.
Jeesus vastasi: "Ettekö tienneet, että olen Isäni talossa Isäni asioilla?"
Olet Isän asioilla aina, myös tennistä pelatessasi. Se on osa työtä.
Tarvitset aikaa.
Opettele peilaamaan.
Kyky peilata usein ja syvällisesti -
kaikkea.
Itsensä peilaaminen on korkean tason hengellinen harjoitus.
Se pitää oppia ja ottaa ohjelmaan.
Uskon, että ensisijaisia keskittymisen kohteita -
uudessa elämässä, jota olet alkamaisillasi elää ja tutkia -
ja jossa opettelet huolehtimaan itsestäsi hieman paremmin, -
siinä tulee keskittyä ensisijaisesti ajan varaamiseen itsen peilaamiselle.
Tässä katkelmassa on mielestäni esimerkki siitä, -
mitä seuraa, -
kun käytetään korkealla tasolla aikaa peilaamiseen Pyhän Hengen kanssa.
"Minkälaisen rakkauden Isä on antanut meille, -
että meitä kutsutaan Jumalan lapsiksi, -
joita me olemmekin."
Hän puhuu ymmärtämisen perusteella.
Hänen on täytynyt peilata Jumalan hyvyyttä.
Ehkä hän oli laatimassa saarnaa, -
jotta voisi jakaa muille jotain.
Kirjeen laatija oli apostoli Johannes. Onhan se nimetty hänen mukaansa.
Hän oli luultavasti aikansa syvällisimpiä hengellisiä ajattelijoita.
Hänen lempinimensä oli Johannes jumalinen.
Tarkoittaen, että hän oli kouluttautunut opinalalla, -
joka käsitteli jumaluuden tuntemista.
Mainio esimerkki meille.
Tässä hän peilaa, ja se on ylitsevuotavaa.
"Miten suuren rakkauden Isä on meille antanut, -
että meitä kutsutaan Jumalan lapsiksi, ja niitähän me olemmekin!"
Tämä oivallus tulee peilaamisesta, syvästä hengellisestä peilaamisesta.
Opettele peilaamaan.
En puhu vatvomisesta.
Oletko ikinä menettänyt yöuniasi, -
koska juuri ennen nukahtamista teit sen virheen, että aloit vatvoa asioita.
Alat miettiä jotain asiaa, ja se alkaa pyöriä mielessäsi.
Ja se johtaa aina seuraavaan asiaan.
Ja lopuksi valvoit koko yön, koska astuit ansaan.
En puhu tästä. En puhu omaan napaan tuijottamisesta -
tai itsensä ylettömästä analysoinnista.
Puhun Jumalan läsnäolossa rentoutumisesta ja peilaamisessa.
Huomaan niissä hetkissä tai pian peilaamisen jälkeen...
Minulla on aina mukanani muistivihko. Pidän hengellistä päiväkirjaa.
Useimmiten Jumala antaa siemenajatuksen.
Ellen kirjoita sitä ylös, unohdan sen.
Siemenajatuksesta saattaa sitten tulla avain, -
periaate, ajatus, -
joka siemenen tavoin alkaa kukoistaa ja kantaa hedelmää.
Jos olemme avoimia Jumalan edessä: "Jumala, tutki minua ja puhu, -
tahdon peilata läsnäolossasi", se on jotain, mikä tervehdyttää -
hengellistä elämääsi ja kenties lisää itsetuntemustasi.
Tähän on kolme tapaa. Raamattu on peili.
Näet siitä itsesi.
Siksi jotkut karttavat Raamattua, kun heidän mielensä on matalalla.
He eivät halua kohdata todellisuutta.
Lue Jumalan Sanaa. Se antaa paljon peilauspintaa.
Myös Pyhä Henki tutkii sydäntämme Hänen läsnäolossaan.
Hän tuntee sinut, ja Hän ohjaa ja johtaa sinua.
Hän antaa sinulle ajatuksia ja ideoita. Kun seuraat niitä, -
se tuottaa hedelmää.
Yhteys Pyhään Henkeen on hyvin hedelmällistä.
Hän tahtoo parantaa, vahvistaa sekä antaa hedelmää ja viisautta.
Ja kolmas lähde ovat veljesi ja sisaresi.
Hehän ovat niitä, jotka puhuvat sinulle totuutta.
Joskus ystävän lyönnit ovat luotettavat.
Mitä sokeita pisteitä sinulla on?
Onkohan Joharin ikkuna sinulle tuttu valmennuksesta?
Se puhuu eri kentistä. Yksi on sokea piste.
Siinä muut näkevät meistä asioita, joita me itse emme näe.
Ihmiset voivat olla hengellisesti sellaisia.
Ihmiset saattavat tuomita jonkun toisen hyvin rajusti, -
vaikka he itse syyllistyvät samaan mutta eivät näe sitä.
Oletko huomannut?
Meidän täytyy peilata, jakaa asioita, palvella toisiamme Jumalan Sanalla -
ja hoitaa sieluamme.
Se ei ole sitä, että kun ystäväsi valittaa jostakusta, -
sinä yhdyt valituskuoroon, ja vastavuoroisesti.
Se on maailmallista ystävyyttä. Hengellinen ystävyys on sitä, -
että palvelemme toisiamme Kristuksella ja Hänen totuudellaan, -
ei ennalta harkitulla tavalla vaan Pyhän Hengen virrassa.
Kun Jumalan Henki sinussa luo yhteyden Jumalan Henkeen minussa,
elämä ja voima alkavat virrata. Se on Kristuksen ruumis.
Opi tuntemaan itsesi, peilaa usein ja syvästi. Ja lopuksi: -
Elä jatkuvassa uudistumisen tilassa.
Olemme erilaisia kuin maailma.
Tämä sana on tosi: Maailma ei tunne meitä.
Meitä torjutaan, sillä emme ole tästä maailmasta.
Olemme Taivaan kansalaisia.
Kun tunnemme Hänet, meille tapahtuu jotain. Me muutumme.
Ja tämä on vahvin Jumalan suuntainen muutosdynamiikka, -
jonka tulet koskaan löytämään.
Vahva toteamus, mutta uskon niin.
Milloin muutut? Kun näet Hänet.
Eikö niin? "Me tiedämme tulevamme hänen kaltaisikseen, kun hän ilmestyy"
Miksi? "Sillä me saamme nähdä hänet sellaisena, kuin hän on."
Mikä dynamiikka! Paavali sanoo, että katselemme Herraa -
peittämättömin kasvoin ja muutumme kirkkaudesta kirkkauteen.
Muutumme nähdessämme Hänet. Ja tänä päivänä -
tarvitset sitä muutosta, ellet vielä ole Kristukseen uskova.
Kun näet Hänet ja tunnet Hänet, kaikki muuttuu.
Raamattu sanoo, että jos joku on Kristuksessa, hän on uusi luomus.
Vanha on poissa, ja kaikki on tullut uudeksi.
Vanhaa on vielä jäljellä runsaasti, enemmän kuin pitäisi olla.
Mutta pohjimmiltamme olemme uusia luomuksia.
Olemme osa Jumalan uudistus- ohjelmaa maailmassa. Tiesitkö?
Niin radikaalia tämä on.
Uskomme ei ole mikään epäkäytännöllinen mielipideasia.
Kyse on esiin murtautuvasta maailmankaikkeuden todellisuudesta,-
joka muuttaa kaiken alkuperäiselle tolalle ja paremmaksi.
Sellainen on Jumalamme.
Uudistusohjelma huipentuu Kristuksen paluuseen.
Ja Hän tekee kaiken uudeksi.
Uudet taivaat ja uusi maa.
Ei enää kärsimystä, kyyneleitä, kuolemaa eikä itkua.
Jumala rakentaa ennalleen alkuperäisen suunnitelmansa -
tällä planeetalla ja enemmänkin. Uskomme lunastukseen ja sen yli.
Kun Jumala korjaa vauriot, korjattu on parempi kuin alkuperäinen.
Kun Hän saapuu, me muutumme.
Se on prosessi. Muutos on silloin valmis, mutta se on alkanut jo nyt.
Uudistus on käynnissä jo nyt. Muuttukaa mielenne uudistuksella.
Pyhän Hengen uudistava työ, uudistuminen, uusiutuminen.
Siksi sisäinen ihminen uudistuu päivittäin.
Ihmeellistä! Siksi lopuksi: "Jokainen, joka panee häneen tämän toivon, -
puhdistaa itsensä, niinkuin hän on puhdas."
Se on meidän velvollisuutemme. Kaikki munat samaan koriin!
Paras, mitä ikinä tulemme saamaan, odottaa tulevaisuudessa.
Saamme siitä esimakua jo nyt. Sekin on mahtavaa, -
mutta mennään täyttä höyryä ja pannaan kaikki toivo Kristukseen, -
Hänen tuloonsa ja kaikkeen, mitä se merkitsee Maa-planeetalla ja muualla.
Se tarkoittaa, että kutsumme elämäämme uudistuksen Hengen.
Uudista sydämeni ja mieleni.
Se on uskovien päivittäinen velvollisuus.
Loppu on kiinni Jumalasta. Jos Hän päättää -
tässä jatkuvan uudistumisen ajassa ennen Jeesuksen paluuta -
antaa meille uudistumiskokemuksen ylenpalttisen räjähdyksen, -
Pyhän Hengen uuden liikkeen, -
se on yksi Jumalan tapa pitää seurakunta tuoreena ja raiteilla -
ja ohjata seurakuntaa, jotta pystymme vastaamaan aikamme haasteisiin.
Sanoisin, että tämä logiikka oikein huutaa -
Jumalan liikettä.
En halua mennä näin pitkälle, mutta on melkein kuin -
se minun mielestäni tyydyttää mieleni, että Jumala tekee sen.
Jumala tekee sen.
Suomennos: Marianne Tenetz