KENSINGTON TEMPLE Erinomainen kommunikaatio
COLIN DYE: MITÄ JEESUS SANOISI?
ERINOMAINEN KOMMUNIKAATIO
Aion nyt heitellä myönteisiä sanoja. Sellaisiin meidän tulee keskittyä -
voidaksemme tuottaa Jumalalle kunniaa puheella ja kommunikoinnilla.
Avatkaa 2. Kor. 1:15―18.
Tämä raamatunkohta ponnahdutti minut tähän aiheeseen.
Joitain viikkoja sitten valmistelin sanomaa, -
joka käsitteli uuden liiton ihmettä, Jumalan antamaa uutta liittoa.
Hän on ottanut pois kivisydämen ja antanut pehmeän, herkän sydämen.
Ensimmäinen todiste siitä on se, mitä sanomme.
Kun uskoo sydämessään ja tunnustaa suullaan. Tutkimme sitä periaatetta.
Sitten käsittelin raamatunkohtaa, jossa Jumala vahvistaa, -
että kaikki lupaukset ovat "niin" ja "aamen" Kristuksessa.
Hän sanoo Kristuksessa "kyllä". Me yhdymme siihen sanomalla "aamen".
Vastaamme Jumalan "kyllään" vahvalla "aamenella", -
ja Pyhä Henki ohjaa sanojamme.
Pidämme yhtä sydämessämme ja sanoillamme Jumalan sanan kanssa.
Sitä sanomaa valmistellessani -
tämä raamatunkohta alkoi puhutella minua.
Se puhutteli minua voimakkaasti.
Tässä Paavali kuvailee, miten Jumala on uskollinen sanalleen.
Paavalia oli kenties arvosteltu siitä, ettei tämä ollut pitänyt sanaansa.
Hän selittää kantansa vahvasti. Luetaan se.
"Ja tässä luottamuksessa minä aioin ensin tulla teidän tykönne, -
että saisitte vielä toisenkin todistuksen".
Hän sanoo, että te tiedätte hänen luvanneen -
käydä heidän luonaan aiemmin, mutta hän oli muuttanut mielensä.
Hän ei tehnyt sitä, minkä hän oli luvannut, -
ja se vaatii selityksen.
Tämä itsessään on vahva ilmestys.
Ihmiset nykyään, jopa kristityt, eivät välitä sanoistaan yhtään.
Sanansa rikkominen on helppoa.
Sana annetaan ja rikotaan helposti. Ei selitystä eikä pahoittelua.
Emme ole oppineet periaatetta, että jos Jumala on uskollinen sanalleen, -
meidänkin pitää olla uskollisia meidän sanallemme.
Maailman ihmiset rikkovat sanansa helposti.
Kristityn ei pitäisi ikinä rikkoa sanaansa helposti.
Joskus on pakko, niin kuin Paavalin tapauksessa.
Emme voi olosuhteille mitään. On pakko rikkoa sana.
Mutta se vaatii aina selityksen. "Anteeksi. En voi pitää lupaustani.
Syy on tämä. Olen tosi pahoillani."
Lupauksemme pitämistä sitoo omatunto.
Paavali sanoo aikoneensa vierailla heidän luonaan, j. 16.
"...ja sitten teidän kauttanne matkustaa Makedoniaan, -
ja taas Makedoniasta palata teidän tykönne -
ja teidän varustamananne matkata Juudeaan.
Kun minulla siis oli tämä aikomus, en kaiketi ole menetellyt kevytmielisesti?"
Se ei ollut vain suunnitelma. Se oli lupaus.
En kai suunnitellut tätä kevyesti, hän sanoo.
Sanoen yhtä, mutta olla kunnioittamatta sanaansa.
"Vai päätänkö lihan mukaan, minkä päätän".
Eli sanani eivät merkitse mitään, kuten ei maailman ihmistenkään sanat.
Kristityn sanan tulisi olla sitova. Sanokaa "aamen".
Sen tulisi olla omantunnon asia.
Paavali sanoo, että hänen puheensa pitäisi olla "on, on" ja "ei, ei".
Ei vain "on", vaan "on, on". Arkisesti. "On, on".
"Kyllä, kyllä. Tulen paikalle."
Mutta itse asiassa meidän "kyllä, kyllä" muuttuu nopeasti "ei, eiksi".
Sitten Paavali iskee meitä jakeen 18 erinomaisella toteamuksella [engl.]
"Mutta niin kuin Jumala on uskollinen, meidän sanamme teille -
ei ollut 'on' ja 'ei'."
Hän sanoo ymmärtävänsä, että Jumala on uskollinen sanalleen.
Ellei niin olisi, emme voisi pelastua.
Emme voisi uskoa, että Jumala täyttää sanansa.
Emme voisi uskoa, että kun Jumala lupaa jotain, Hän ei kumoa sitä.
Hän ei muuta mieltään, ikään kuin Hänen sanansa voi ottaa kevyesti.
Jumala on uskollinen. Siitä ensimmäinen osoitus on, -
että Hän on uskollinen sanalleen. Niin meidänkin on oltava.
Meidän ei saa ikinä olla häilyviä tai harkitsemattomia sanojemme kanssa.
Jos haluamme kirkastaa Jumalaa, Hänen uskollisuutensa sanoilleen -
tulee näkyä meidän uskollisuudessamme sanoillemme.
Jeesuksen aikana oli järjestelmä, jolla voi kiertää lupauksen pitämistä.
Se oli valajärjestelmä.
Jos vain sanoi jotakin, sitä ei tarvinnut pitää.
Mutta jos vannoi jonkin kautta, se oli sitovaa.
Mutta silloinkin oli tietty hierarkiajärjestelmä.
Sitovuus noudatteli sitä, minkä kautta vannottiin.
Ylimpänä oli taso, jota ei voinut rikkoa.
Lupauksia voi siis kiertää monimutkaisen järjestelmän kautta.
Jeesus opettaa siitä Matt. 5:37:ssä.
Niin ei pidä tehdä.
"...olkoon teidän puheenne: 'On, on', tahi: 'ei, ei'.
Mitä siihen lisätään, se on pahasta."
En mene pidemmälle, mutta käy ilmi hyvin selvästi, -
että pahan puhuminen, puheemme väärinkäyttäminen, -
Jumalan epäkunnioittaminen sanoillamme -
juontaa viime kädessä juurensa -
valehtelijaan, valheen isään, pahanpuhujaan, -
ja kaiken pahan puheen isään eli viholliseen. Se on niin vakavaa.
Jos Jumala on uskollinen sanalleen, meidänkin tulee olla.
Toisinaan tuntuu, ettei omatuntomme sido meitä.
Kristityt saattavat helposti puhua yhtä ja tehdä toista.
Hyvin usein syytetään Jumalaa.
"Herra johti minut."
"Jumala johti minut tekemään näin."
Sitten muutetaan mieltä. "Jumala johti minut tekemään jotain muuta."
Tulee sellainen kuva, että Jumala on päättämätön tuuliviiri.
Mutta se on perua itsekkyydestämme ja lihallisuudestamme.
Älä vedä Jumalaa siihen. Älä syytä Jumalaa, jos olet rikkonut sanasi.
Olemme ihmisiä. Joskus pitää selittää: "Se oli vakaa aikomukseni, -
mutta jotain tapahtui." Omatunto velvoittaa selittämään sanasi, -
jos rikoit sen. Sanan pitäminen on siis hyvin merkittävää.
Tämän päivän yhteiskunnassa ei voi luottaa kenenkään sanaan.
Yleisesti ottaen. Eikö niin?
Meidän pitäisi olla poikkeuksia. Erinomaisen kommunikaation ihmisiä.
Pidämme sanamme. Jos teemme virheen, -
puhumme siitä avoimesti. Eli sanansa pitäminen.
Toiseksi, jos haluamme kirkastaa Jumalaa puheellamme, -
sanoa, mitä Jeesus sanoisi, ja pitää sanamme, -
puheemme pitää olla täynnä totuutta.
Ei vain totuudellista vaan täynnä totuutta.
Rakkaudessa kyse on sydämen motiiveista.
Joskus on pakko sanoa vaikeita asioita.
Raamattu sanoo, että ystävän lyönnit ovat luotettavat.
Jotkut kääntävät sen niin, että koska olemme veljiä ja ystäviä, -
minulla on oikeus lyödä sinua niin kuin vain tahdon, -
sillä olen totuudellinen ja vanhurskas ihminen.
Tasapainon löytäminen on joskus vaikeaa, -
mutta meidän on pyrittävä kohti sitä, -
että kommunikoimme ja puhumme totuutta -
rakkauden motiivista.
Ef. 4:25: "Pankaa sentähden pois valhe -
ja puhukaa totta, kukin lähimmäisensä kanssa, -
sillä me olemme toinen toisemme jäseniä."
Hyvin mielenkiintoista.
Olemme toistemme jäseniä. Hän vertaa meitä ruumiiseen.
Kuvitellaan, että tässä on tuoli. Käsken vetämään tuolia taaksepäin.
Käsken itseäni istumaan tuolille -
mutta samaan aikaan käsken vetää tuolia taaksepäin.
Toimin vastoin itseäni.
Jokaisella kertomallasi valheella -
toimit itseäsi vastaan.
Sinä itse kärsit sen aiheuttamat vahingot.
Puhu siis totta.
Totuudellisuus on kristillinen hyve. Jumala on totuus.
Jumalan sana on totuus. Meidän tulee puhua totta rakkaudessa.
Ihmisillä on monia tapoja taivutella sääntöjä.
Niinpä esimerkiksi liioittelu on valehtelemista.
Vähättely on valehtelemista.
Miksi liioittelemme tai vähättelemme? Se tulee sydämestämme.
Tai jätetään sanomatta keskeiset tosiasiat, -
jotka ovat ratkaisevan tärkeitä ymmärtämisen kannalta.
Näin me emme varsinaisesti kerro valhetta -
mutta silti huijaamme ja annamme vääränlaisen kuvan.
Siihen on joskus syitä. Tutkimme niitä hetken kuluttua.
On tosi tärkeää, että vartioimme sydäntämme.
Se on elämän lähde. Sydämen tila vaikuttaa siihen, mitä puhumme.
Sen sijaan Raamattu puhuu -
positiivisten ja rakentavien sanojen puhumisesta.
Se on motiivimme. Ef. 4:29―5:1:ssä sanotaan näin: -
"Mikään [turmeltunut] puhe älköön suustanne lähtekö, -
Mitä sana "turmeltunut" tarkoittaa?
Mätää, pilaantunutta.
Mätä sana kertoo jostain mädästä sisällä.
Älkää antako sen tapahtua. Sitten Paavali kuvailee vastakohtaa.
Hän sanoo, että puheemme täytyy olla hyvää.
Ei mätää vaan hyvää.
Tervehenkistä, ravitsevaa, positiivista, rohkaisevaa, -
totuudellista: "mikä on rakentavaista ja tarpeellista".
Se tarkoittaa, että meidän kaikkien tulee rakentua.
Me kaikki tarvitsemme rohkaisua. Meillä on tässä vahva ase ja työkalu.
Jos se luovutetaan Pyhälle Hengelle, voimme rakentaa toinen toistamme.
Eli voimme myös repiä toisiamme.
Miten paljon helpompaa on hajottaa kuin rakentaa?
Minua joskus hävettää kuulla, mitä kristillisissä piireissä puhutaan.
Se on vain vahingollista, tuhoavaa, negatiivista puhetta, -
joka hajottaa.
On helppoa arvostella mutta vaikeaa rakentaa.
Mutta Jumalan armosta pystymme siihen. Sanokaa "aamen".
Paavali sanoo: "mikä on rakentavaista ja tarpeellista -
ja on mieluista niille, jotka kuulevat.
Älkääkä saattako murheelliseksi Jumalan Pyhää Henkeä, -
joka on teille annettu sinetiksi lunastuksen päivään saakka."
Pyhää Henkeä murehduttaa ehkä kaikkein eniten asiat, -
joita päästelemme suustamme.
Vaikka ajattelemme, että olemme oikeassa ja kaikki muut väärässä, -
sanamme voivat murehduttaa Pyhää Henkeä.
Henkeä, joka on annettu meille sinetiksi lunastuksen päivää varten.
Negatiivinen ja tuhoisa puhe vahingoittaa sinua itseäsi.
Se vahingoittaa muita mutta myös sinua. Et tahdo sitä.
J. 31: "Kaikki katkeruus ja kiivastus ja viha -
ja huuto ja herjaus, kaikki pahuus olkoon kaukana teistä."
Kiintoisaa. Hän puhuu niistä asioista, -
jotka saavat ihmiset puhumaan pahoja, tuhoisia ja negatiivisia sanoja.
Kun joku puhuu negatiivisesti, heidän ongelmansa paistaa läpi.
Viha, kateus, -
anteeksiantamattomuus, katkeruus ja ylpeys.
Jos ne hallitsevat sisintäsi, et pysty estämään niitä tulemasta suustasi.
Käsittele syyjuuret. "Jumala, ota pois tämä viha.
En halua käyttäytyä vihan mukaan.
Jumala, en pidä vihreäsilmäisestä hirviöstä, kateudesta, sisälläni.
Jumala, puhun armollisesti, anteeksiantavasti. Paranen haavoista.
Katkeruus ei pulppua suustani. Luovun ylpeydestäni -
ja itseni ylentämisestä. Pyydän Jumalalta nöyryyden sanoja."
Hajottavat sanat tulevat niistä asioista.
Rakentavat sanat tulevat Jumalan Hengeltä.
Raamattu puhuu myös asiasta, jota kutsun tervehenkiseksi puheeksi.
Tervehenkiseksi puheeksi. Terveelliseksi puheeksi.
Se on, kuten Raamattu sanoo, suolalla maustettua puhetta.
Oletko kuullut sanontaa: "Pesen suusi suolalla?"
Älkää kokeilko sitä kotona.
Ennen vanhaan sitä käytettiin rangaistuksena.
Rumasti puhuvien lasten suu pestiin suolalla.
Suola on myös desinfioiva aine.
Parempi, että suu on täynnä suolaa kuin solvauksia.
Suun voi puhdistaa hyvällä suunpuhdistuksella.
Suuhygienia on tärkeä asia, kuten kaikki hammaslääkärit sanovat.
Suun voi pestä parhaalla kaupasta saatavalla antiseptisellä suuvedellä, -
mutta suu voi silti olla täynnä myrkkyä, -
ellei kieltä ole luovutettu Pyhälle Hengelle.
Kol. 4:6: "Olkoon puheenne aina suloista, -
suolalla höystettyä".
Eli hyvää, terveellistä.
Ei mikrobeja eikä bakteereja. Ei myrkkyä suussa.
Hän jatkaa: "ja tietäkää, kuinka teidän tulee itsekullekin vastata."
On aikoja, jolloin meidän täytyy vastata.
Tapahtuu asioita. Emme voi vain sivuuttaa niitä.
Ei voi olla hiljaa. Joskus on pakko sanoa jotain.
Mutta vaikeissakin tilanteissa -
tulee puhua Jumalan pelossa -
ja Pyhän Hengen suolaisuudella, niin että sanamme ovat puhtaat.
Kyse ei ole vain siitä, mitä sanomme, vaan mistä me puhumme.
On asioita, joista meidän kristittyinä ei tule puhua.
Tiesitkö sen? On sopivia aiheita -
ja asioita, joista emme puhu.
2. Kor. 12:20.
Asioita, jotka eivät kuulu meille.
"Sillä minä pelkään, että tullessani -
ehkä en tapaa teitä semmoisina, kuin tahdon, -
ja että te tapaatte minut semmoisena, kuin te ette tahdo."
Harkitsevalla kirjeenvaihdolla hän haluaa ratkaista ongelman.
Hän ei halua mennä moittimaan heitä virheistä eikä ojentaa heitä.
Hän kirjoittaa kirjeitä rohkaistakseen heitä ja selvittääkseen asiat.
Olkoon kaikki kommunikaatiomme tavoite- ja ratkaisukeskeistä, -
ei ongelmia lisäävää.
Nykypäivänä tapahtuu jotain.
Kiitän Jumalaa kaikista nykyajan viestimistä.
Tekstiviesteistä, -
sosiaalisen median eri muodoista ja sähköposteista.
Paavali sanoo 2. Kor. 12:20:ssä: "ehkä en tapaa teitä semmoisina, -
kuin tahdon, ja että te tapaatte minut semmoisena, kuin te ette tahdo.
Minä pelkään, että teidän keskuudessanne ehkä on riitaa, -
kateutta, vihaa, -
juonia, panetteluja, -
juoruja, pöyhkeilyä, epäjärjestyksiä".
Huh. Olen iloinen, kun opetussarja on ohi ensi viikolla.
Mutta onpa rankkaa tavaraa.
Se kaikki tapahtuu täällä, ihmisten sydämessä.
Hän halusi selvittää ne etukäteen, jotta heillä sitten olisi hauskempaa.
Tahdon poimia kaksi sanaa, panettelu ja juoru.
Panettelu on pahan puhumista jostakusta toisesta.
Se ei perustu tosiasioihin tai sitä ei ole todistettu.
Tässä kohdassa käytetään juoru-sanaa.
Eri käännöksissä käytetään muita sanoja.
Koska sanaa ymmärretään väärin, katsoin sanakirjasta.
Mitä on juoru? Tyhjänpäiväistä puhetta tai huhu -
etenkin muiden ihmisten henkilö- kohtaisista tai yksityisistä asioista.
Eli toisin sanoen työnnät nenäsi muiden asioihin, -
joiden puhuminen tai kuuleminen ei kuulu sinulle.
Joskus on aikoja, jolloin on pakko puuttua toisten yksityisasioihin.
Kyllä vain. Mutta ei ole kaikkien oikeus -
tehdä kaikkea.
Solutyössämme tahdomme rakentaa ryhmiä, -
joissa ihmiset oppivat luottamaan toisiinsa -
ja voivat avata sydämensä ja puhua tarpeistaan ja ongelmistaan -
sekä myös epäonnistumisistaan ja kompuroinneistaan -
tietäen, ettei niistä juoruta.
Aseta puheellesi rajoja.
Älä hyväksy, kun ihmiset alkavat puhua muista selän takana.
Se ei ole jumalallista.
Älä hyväksy ihmisten yksityisasioista juoruamista ja huhujen levittelyä.
Jätä se juorupalstoille. Sielläkin Jumala tuomitsee sen.
Älköön niin olko keskuudessamme. Pyydän teitä Jeesuksen nimessä.
Panettelu. Väärien, todistamattomien huhujen kuuntelu ja levitys.
Miksi me, ja tarkoitan meitä kaikkia, -
rakastamme juoruilua niin paljon? Mistä on kyse?
Kiitos Jumalalle, Raamattu on rehellinen. Sananl. 18:8. Kuuntele.
"Panettelijan puheet ovat kuin herkkupalat -
ja painuvat sisusten kammioihin asti."
Juoruissa on jotain tosi maukasta.
Tiesitkö? Mmm.
Mmm. Ota lisää.
Sananl. 16:28. Tämä on pahin.
"Kavala mies rakentaa riitaa, -
ja panettelija [juoruilu] erottaa ystävykset.
Miten tuhoisaa.
Palvelutöitä, seurakuntia, ihmisten maineita.
Se on vihollisen työtä. Se ei kuulu meille.
Meidän pitäisi vastustaa vihollista, ei pelata sen pussiin.
Juoru erottaa ystävykset.
Mitä siis teemme?
Sananl. 26:20: "Halkojen loppuessa sammuu tuli, -
ja panettelijan [juoruajan] poistuessa taukoaa tora."
Meillä on valinta. Joko kaadamme tuleen vettä ja sammutamme sen -
tai ruokimme sitä.
Ja pelkästään jo kuuntelemalla rohkaiset juoruilijaa -
ja lisäät halkoja tulipaloon.
Mitä Jeesus sanoisi?
Hyvä kysymys.
Kun tutkii Jeesuksen elämää, Hän osasi sanoa vahvoja asioita, -
eikö osannutkin?
Hänen puheensa oli aina Isän hallitsemaa.
Sanat, joita puhun, eivät ole minun sanojani, -
vaan Isäni sanoja.
Täysin Pyhän Hengen hallitsemia.
Kun puhumme Jeesuksesta ja Jeesuksen kaltaisuudesta, -
muista, että Hän on kaukana yläpuolellamme.
Meillä on paljon opittavaa.
Tämä opetus ja muut opetukset maalailevat esimerkin, -
jollaiseksi meidän tulee tulla.
Niin hyvin kuin voimme Pyhän Hengen voimalla -
tänään otamme askeleen lähemmäs Häntä ollaksemme Hänen kaltaisiaan.
Jeesuksen esimerkki -
ilman Pyhän Hengen apua on mahdoton. Sitä ei voi saavuttaa.
Kuten ensi viikolla näemme, Jaakob sanoo, että kieltä ei voi kesyttää.
Ei vain pahanpuhujien vaan meidän kaikkien.
Kieltämme ei voi kesyttää -
kukaan muu kuin Pyhä Henki.
Pyhä Henki toimii sydämessämme ja täyttää meidät rakkaudellaan.
Hän täyttää suumme hyvillä asioilla, joita voimme antaa sitten muille.
Silloinkin kun meidän pitää sanoa vaikeita asioita -
ja ottaa asioita puheeksi. Jeesus ei kaihtanut vaikeita tilanteita.
Mutta Hän teki sen oikealla tavalla, -
tuomalla aina kunniaa Jumalalle.
Eli mitä Jeesus sanoisi?
Hän sanoisi: "Minun sanani eivät ole omiani.
Ne ovat sanoja Isältäni."
Ja meille se on väite, joka voidaan osoittaa oikeaksi.
Isän sanat ovat nimittäin tässä.
Se osoittaa, mikä on totta ja mikä ei.
Se osoittaa, miten voimme arvioida.
Antaa mittapuun, jota vasten tarkastella puhetta.
Tänään tutkimme vain joitain jakeita. Aihetta käsitellään kautta Raamatun.
Miten voimme kielellämme kirkastaa Jumalaa.
Siunata toinen toistamme. Ja kommunikoida armoa kaikille.
Jumala, auta meitä Pyhän Hengen kautta.
Suomennos: Marianne Tenetz