KENSINGTON TEMPLE Sovinnon sanat
COLIN DYE ELÄVÄT VEDET: SOVINNON SANAT
Olet Jeesuksen Kristuksen lähettiläs.
Hän on antanut sinulle palvelutyön, -
jossa Hän on laittanut suuhusi sovinnon sanoja.
Puhumme siitä tänään. Luetaan 2. Kor. 5:17.
"Siis, jos joku on Kristuksessa, -
niin hän on uusi luomus; -
se, mikä on vanhaa, on kadonnut, katso, uusi on sijaan tullut.
Mutta kaikki on Jumalasta, joka on sovittanut meidät itsensä kanssa -
Kristuksen kautta ja antanut meille sovituksen viran.
Sillä Jumala oli Kristuksessa ja sovitti maailman itsensä kanssa -
eikä lukenut heille heidän rikkomuksiaan, -
ja hän uskoi meille sovituksen sanan.
Kristuksen puolesta me siis olemme lähettiläinä, -
ja Jumala kehoittaa meidän kauttamme.
Me pyydämme Kristuksen puolesta: -
antakaa sovittaa itsenne Jumalan kanssa.
Sen, joka ei synnistä tiennyt, hän meidän tähtemme teki synniksi, -
että me hänessä tulisimme Jumalan vanhurskaudeksi."
Jumala on antanut meille sovituksen viran.
Paavali sanoo, että olemme Kristuksen lähettiläitä.
Hän antoi meille sovituksen sanan.
Pohditaan hetki, kenestä Hän puhuu.
Kun Paavali puhuu sovituksen virasta ja Kristuksen lähettiläistä, -
kenestä hän puhuu?
Ei tarvitse vastata ääneen. Miettikää vain.
Usein "meillä" tarkoitetaan apostoleja.
Me apostolit.
Esimerkiksi Ap. t. 1:8:ssa -
Jeesus sanoi: "kun Pyhä Henki tulee teihin, niin te saatte voiman, -
ja te tulette olemaan minun todistajani sekä Jerusalemissa -
että koko Juudeassa ja Samariassa ja aina maan ääriin saakka".
Selvästikin hän puhuu siinä jollekin tietylle ihmisryhmälle, -
kahdelletoista apostolille.
Hän sanoi selvästi: "te tulette olemaan minun todistajani".
Hän lähettäisi Pyhän Hengen, jotta he voivat todistaa Hänestä.
Se on tärkeä osa evankeliumin ymmärrystämme, -
sillä nämä ihmiset puhuivat ja todistivat siitä, -
mitä he olivat nähneet ja kuulleet. Sitä "todistaja" tarkoittaa.
He olivat silminnäkijöitä. He olivat paikalla, kun Jeesus julisti.
He näkivät Hänen tekevän ihmeitä.
Viettivät paljon aikaa Hänen kanssaan myös yksityisesti, -
jolloin Jeesus opetti heitä tarkasti ja selitti heille asioita.
Sitten Hän sanoi lähettävänsä Henkensä heille -
muistuttamaan asioita. Se on apostolinen todistus, -
täysi ja riittävä todistus Jeesuksen Kristuksen evankeliumista.
Siksi apostoli Paavali sanoo, että jos hän tai enkeli taivaasta -
tulee ja julistaa toisenlaista evankeliumia, hän olkoon kirottu.
Paavali sanoo, että evankeliumin ilmestys on annettu apostoleille, -
ja se on seurakunnan perustus kaikkina aikoina.
Mistä me tiedämme, mitä siinä perustuksessa on?
Perustus on selvä.
Kuvittele, että rakentaisimme tätä taloa tietämättä, missä on perustus.
Jos haluaisimme laajentaa, pitäisi tutkia, missä perustus on.
Perustus on kaiken perusta. Raamattu sanoo, että Jumala laski perustuksen.
Hänen nimensä on Kristus. Rakennamme sen varaan.
Varhaisille apostoleille ja profeetoille annettiin ilmestys rakentaa perustus.
Ja kuten Raamattu tekee selväksi, -
Jumala vaikutti niin, että tuo todistus taltioitiin Kirjoituksiksi.
Sovituksen sanat.
Jumala on tehnyt osansa. Se on mahtava juttu.
Luimme, että Hän sovitti maailman itsensä kanssa Kristuksessa.
Hän ei lukenut ihmisille heidän rikkomuksiaan.
Se tarkoittaa, että Jumala toimi tuodakseen meidät taas yhteyteensä.
Sovitus tarkoittaa, että suhde on rikkoutunut.
Raamattu ei sano, että Jumalan pitää sovittaa itsensä meidän kanssa.
Hän ei ole rikkonut mitään.
Jumala ei ole rikkonut suhdetta. Hän yhä rakastaa sinua.
Raamattu sanoo, että Jumala rakastaa koko maailmaa.
Olemme Hänen luomuksensa. Hänen rakkautensa on loputonta ja vahvaa.
Siinä rakkaudessa Hän lähetti Kristuksen ihmiskunnan sovittajaksi -
takaisin Jumalan luo.
Jumalalla on kuitenkin ongelma, jos niin voi sanoa.
On olemassa iso ongelma.
Ongelma on se, että synti herättää Jumalan vihan.
Toisin sanoen Jumala suuttuu synnistä.
Se ei johdu siitä, että Hän olisi äreä.
"Sinulla on nyt liian hauskaa. Palautan sinut maan pinnalle."
Ei. Synti on loukkaus Jumalalle. Se loukkaa Hänen pyhyyttään.
Jumalan pitää puhdistaa se ja hoitaa se kuntoon.
Me voimme ummistaa siltä silmämme, mutta Jumala, hallitsija ja tuomari, -
täydellisen pyhä, ei voi katsoa syntiä läpi sormien.
Hän ei voi sanoa edes: "Kootaan plussat ja miinukset, -
niin homma on siinä." Ei. Jumala on pyhä.
Se on Hänen vihansa ja vanhurskas reaktionsa syntiin.
Ongelman toinen puoli on se, että ihminen luonnostaan vihaa Jumalaa.
Olemme Jumalan vihaajia. Kapinallisia 1. Moos. 3:sta eteenpäin.
Kuljemme omaa tietä. Emme anna tilaa Jumalalle ja jumalanpelolle.
Tässä on siis iso ongelma.
Jumala rakastaa meitä, mutta Hänen vihansa pitää tyydyttyä.
Jumala rakastaa meitä, mutta me emme rakasta Häntä. Kapinoimme.
Luonnollinen ihminen, liha, ei voi olla Jumalalle otollinen ja alistua Hänelle.
Mutta halleluja, Jumala ratkaisi asian. Hän lähetti Jeesuksen Kristuksen -
sijaisuhriksi maailman syntien edestä. Tapahtui paljonkin, -
mutta ainakin kaksi isoa asiaa.
Ensinnäkin veri tyydytti Jumalan oikeudentajun ja vihan -
syntejämme kohtaan. Se tarkoittaa, että tie Jumalan luo on auki -
Kristuksessa ja yksin Kristuksessa.
En nyt vastusta muita uskontoja. Puhun vain kristinuskon puolesta.
Kun Jeesus kuoli ristillä, Hän oli ainoa, joka on luvattu -
tai josta on edes puhuttu Jumalan ja ihmisen välimiehenä, -
joka kuolee ristillä maailman syntien puolesta -
ja kääntää Jumalan vihan pois yltämme, -
niin ettei syntejä ei enää lasketa meitä vastaan, jos olemme Kristuksessa.
Toinen iso asia, jonka Hän teki.
Verellään Hän käsitteli syntiluonnon, -
kapinallisen luonnon meissä, -
ja vapautti synnintunnon voitelun -
vetääkseen meidät itseään kohti, jotta Jumalan vihaajista, -
[sinä ja minä] aiemmin, -
vanha juttu, vanha luomus, sinä ja minä, -
jumalanvihaajista tulee Jumalaa rakastavia.
Jumalan vihollisista tulee Jumalan ystäviä.
Halleluja. Hän teki sen mahdolliseksi.
Sovituksen. Eli Jeesus kuoli, -
jotta Jumalan viha voi kääntyä pois ja anteeksianto voi tulla elämäämme -
ja meidät asetettaisiin ennalleen Jumalan luo.
Se on mahtavaa.
Mutta se ei lopu siihen.
Hän sanoo: "Niin olen tehnyt." Katsokaa jaetta 18.
"Mutta kaikki on Jumalasta, joka on sovittanut meidät -
itsensä kanssa Kristuksen kautta ja antanut meille sovituksen viran.
Sillä Jumala oli Kristuksessa ja sovitti maailman itsensä kanssa -
eikä lukenut heille heidän rikkomuksiaan, -
ja hän uskoi meille sovituksen sanan.
Kristuksen puolesta me siis olemme lähettiläinä."
Jumala sanoo tässä: "Olen tehnyt oman osuuteni.
Nyt on teidän vuoronne."
Jos olisi aikaa, antaisin teille mikrofonin, -
ja jokainen saisi aikaa tunnin verran -
vastata kysymykseen: "Miten tulit Kristuksen luo?"
Aivan jokainen ehkäpä muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, -
suuri enemmistö todistaisi: -
"Tiedätkö? Joku puhui minulle.
Joku sanoi jotain.
Näin jotain.
Jonkun elämä muuttui.
Tapasin uuden luomuksen.
Uuden luomuksen henkilön.
Se teki minuun vaikutuksen." Minulle se oli oma veljeni.
Olin 18-vuotias. Emme olleet nähneet vähään aikaan.
Palasin Australiasta Englantiin.
Hänet nähdessäni tiesin, että jokin oli muuttunut.
Omassa veljessäni jokin oli muuttunut.
Hänen silmissään loisti valo. Hänellä oli erilainen hymy ja rauha.
Hän ei ollut pyhimys.
Hän ei ollut muuttunut niin pyhäksi, että olisi hävettänyt tuntea hänet.
Mutta jotain oli tapahtunut.
Hän antoi minulle sovituksen sanoja.
Teistä valtaosa on täällä tänään Kristuksessa, -
koska joku puhui sovituksen sanan elämästäsi ja elämääsi.
Halleluja. Kunnia Jumalalle!
Se on kunniakasta.
Äitini jo Keniassa Afrikassa, Tansaniassa -
ja sitten Australiassa, jonne muutimme Itä-Afrikasta, -
vei meitä aina kirkkoon.
Se oli vanhanaikaista ja perinteistä. Pukeuduimme pyhävaatteisiin -
ja menimme kirkkoon.
Koska emme aina tunne evankeliumia saarnaavia -
Raamattuun uskovia Hengen täyttämiä kirkkoja, -
meistä jotkut puhuvat joskus hieman moittivaan sävyyn -
muista kirkkoperinteistä.
Tämä oli korkeakirkollinen anglikaanikirkko.
Kenties se on teillekin tuttu. Erittäin reviiritietoinen.
Tiedättekö, mistä puhun? Suitsukkeita, -
kaapuja, ding dong -kelloja.
Jumala muistutti minua, että jotain tapahtui, kun olin 10-vuotias.
Äitini patisti minua mukaan nuortentoimintaan.
Tarjolla oli hieman koripalloa, -
mutta pääjuttu oli poikakuoro.
Se lauloi sunnuntaisin.
Hyvin pian he huomasivat minusta jotain.
Miten sen sanoisin...
Kun lauloin, lauloin tässä -
ja sävelmä kulki jossain täällä.
He eivät halunneet lannistaa, joten he sanoivat: -
"Olisikohan jotain muuta, mitä voisit tehdä? Mikä sinua kiinnostaa?"
Olin juuri alkanut käydä tanssitunneilla.
Sanoin: "Harjoittelen balettia."
50 vuotta sitten. Teidän täytyy tietää paikka.
Länsi-Australian Kalgoorlie.
Et olisi halunnut olla balettia harrastava 10-vuotias poika -
Kalgoorliessa 50 vuotta sitten.
Se ei ollut siistiä.
Mutta seurakunta sanoi: "Me saamme sen pelaamaan."
Sain laatia koreografian, joka sopii virteen.
Laulamisen sijaan sain tanssia.
Kuoron kannalta niin oli parempi.
Sain virren.
Onko täällä anglikaaneja?
Hyvä. Älä ole häpeissäsi.
"Hiljeni illan soitto". Muistaako kukaan?
Ei se mitään. Luen sen. Ei tarvitse etsiä netistä.
Osaan myös sävelen, mutta nyt sanat ja sävel eivät tunnu sopivan yhteen, -
joten vain luen virren. Keskity sanoihin.
Laadin siis tanssikoreografian tähän virteen.
Nämä sanat palautuivat eilen mieleeni.
Sovituksen sana on vieläkin, 50 vuotta myöhemmin, hengessäni.
Virsi kertoo Samuelista ja Eelistä.
Hiljeni illan soitto. Temppelipiha oli pimeä.
Paloi lamppu himmeänä eessä arkin pyhän.
Pyhäkön hiljaisuuden halkoi äkisti ääni Jumalan.
Vanha mies, lempeä ja sävyisä, Israelin pappi nukkui.
Hänen suojissaan temppelilapsi, pieni leeviläinen.
Mikä Eeliltä oli salattu, sen Herra Hannan pojalle paljasti.
Anna minulle Samuelin korvat. Avoimet korvat, Herra.
Elävät ja nopeat kuulemaan jokainen sanasi kuiskaus.
Samuelin tavoin vastaamaan kutsuusi ja tottelemaan sinua ennen kaikkea.
Anna minulle Samuelin sydän. Nöyrä sydän, joka sinua odottaa.
Talossasi, jossa olet, tai vartioi Sinun porteillasi.
Päivin ja öin sydän, joka liikkuu tahtosi hengityksen tahdissa.
Anna minulle Samuelin mieli, lempeä nurisematon usko.
Kuuliainen ja taipunut Sinulle elämässä ja kuolemassa.
Jotta voin lukea lapsen silmillä -
totuudet, jotka on viisailta kätketty."
Vau!
Hengellinen totuus -
ja omistautuva ylistys, -
jotka ovat tässä vanhassa virressä.
Muistan ne yhä, 50 vuoden jälkeen.
Tuskin muistan yhtäkään saarnaa.
Ja virret olivat oikeasti parempia kuin saarnat.
Sovituksen sanat virisivät hengessäni.
Muistan myös, miten hieman myöhemmin, edelleen Australiassa, -
lukiossa, -
kun uskonnonopettaja -
ei tullut tunnille. Me olimme siitä iloisia.
Vapaa tunti. Mutta ei, jotain tapahtui.
Ovi avautui, ja sisään asteli Mr. Dobson.
Mitä vanha Dobo... Anteeksi. Mitä Mr. Dobson teki siellä?
Hän oli matematiikan opettaja. Dobon kanssa ei pelleilty.
Mitä nyt seuraa? Matikkaako?
Ei. Hän tuli sijaiseksi uskonnontunnille.
Mitä hän sanoo?
Hän otti väriliitulaatikon, -
käveli liitutaululle ja alkoi piirtää.
Minulle matematiikka... En tiedä.
Tämä puoli aivoja, luova puoli.
Matematiikka, kaksi plus neljä. Mitä väliä? Joku muu voi selvittää sen.
Oli kiehtovaa katsella matikanopettajaa.
Hän piirsi raivokkaasti taululle ja väritti.
Ajattelin: "Viimeinkin kulttuuria lukiossani."
Hän piirsi. Liitua pöllysi ilmassa. Liitu- ja väripilvi.
Ajattelin: "Tällaista sen pitää olla." Kun hän lopetti, -
taululla oli puita, järviä, jokia ja vuoria. Hän sanoi: "Kaikki tämä -
ei tullut tyhjästä."
Sitten hän alkoi puhua Jumalasta, joka loi tämän kauniin maailman.
Rakastin sitä. Jumala on taiteilija. Halleluja!
Jumala on taiteilija. Tämä on minun juttuni! Halleluja.
Selvä.
Hän on luova. Hän teki tämän.
Hän teki minut. Teki minut ihmeellisesti. Halleluja!
Sitten hän kertoi, miten Jumala lähetti Jeesuksen tähän maailmaan.
Hän todisti, miten hän kohtasi Jumalan Kristuksessa.
Se herätti sydämeni. Ne olivat sovituksen sanoja.
Kuin henkeeni kylvettyjä siemeniä.
Kelataan eteenpäin. Olin 16-vuotias.
Olin muuttanut kotoa Lontooseen, jotta minusta tehtäisiin tähti.
Täällä olen. On kesä 1970.
Olitteko vielä syntyneet?
Voitte katsoa historiankirjoista.
1960-luku oli juuri päättynyt.
Hippikulttuuri kukoisti. Se oli radikaalia.
Koulut olivat alkamassa syyskuussa.
Kaveriporukkamme päätti lähteä Wightsaarelle.
Siellä järjestetyt festarit seurasivat Woodstockin jalanjälkiä.
Teistä monille tämä on historiaa.
Woodstock vuonna 1968. Niitä alettiin järjestää Englannissakin.
Wightsaaren festivaaleja järjestetään yhä. Olimme siellä vuonna 1970.
Pystytin teltan. Kaikki oli mahtavaa. Siellä oli satojatuhansia ihmisiä.
Artisteja tuli kaikkialta maailmasta. Kaikki suurenmoiset tähtiartistit.
Joan Baez...
Tiny Tim...
Pentangle... Jaaha.
No. Oli vuosi 1970.
Jimi Hendrix
Selvä. Tunnette hänet.
Se oli Jimi Hendrixin viimeisiä konsertteja.
Hän kuoli myöhemmin sinä vuonna.
Jimi Hendrix soitti.
Oli myöhä. Kukaan ei halunnut mennä nukkumaan.
Ilmapiiri oli niin sankka, että jo se piti hereillä.
En ikinä käyttänyt huumeita. Halusin pysyä terveenä, -
sillä treenasin balettitanssijaksi.
Mutta ei tarvinnut käyttää mitään. Riitti, että hengitteli.
Ja Hendrix... Se oli mahtavaa.
Pitäkää tämä historialinkki. Näin Jimi Hendrixin livenä.
Kuulin hänen soittavan. David, pistäpä paremmaksi.
Oli myöhäinen lauantai-ilta, varhainen sunnuntaiaamu.
Hendrixin jälkeen mikin taa käveli mies. Hän sanoi: "Sain luvan -
kertoa teille Jeesuksesta." Hän alkoi julistaa.
En tiedä, paljonko siellä oli ihmisiä. Satojatuhansia joka tapauksessa.
Mies julisti palavasti. Ihmisiä nousi seisomaan.
En sano tätä yleisesti konserteista ja festareista, mutta siellä oli demoneja.
En silloin tiennyt, mitä ne olivat, mutta asia on selvä.
Mies julisti, ja jotain tapahtui. Hän puhui Jumalasta, joka rakastaa meitä.
Joka haluaa pelastaa. Se oli vain muutama kuukausi, -
ennen kuin tulin Kristuksen luo, kun veljeni tuli Afrikasta Englantiin -
kertomaan minulle Jeesuksesta.
Sovituksen sanat.
Sanat, jotka muuttivat elämäni.
Ei ikinä tiedä. En usko, että Mr. Dobsonilla oli aavistustakaan, -
mitä hänen sanansa tekivät minussa.
Ei varmasti aavistustakaan.
Emme aina näe loppuun asti täällä maan päällä. Vasta taivaassa.
Tulet yllättymään, että puhumasi sanat ovat tuoneet muita Kristusta kohti.
Solutapaamisemme ovat suurenmoisia.
Kristityt, uskovat tapaavat toisiaan. Rakentavat ja rohkaisevat toisiaan.
Rukoilevat toistensa puolesta. Virtaavat seurakunnan näyssä.
Kasvavat hengellisesti. Pitävät huolta toinen toisestaan.
Se on mahtavaa. Nyt pitää tapahtua jotain. Meidän pitää kääntyä -
kohti kadotettuja.
Sanokaa: "Kääntykää..."
Ottakaa liikkeet mukaan.
Kääntykää kadotettuja kohti.
Minulla on muitakin liikkeitä. "Avatkaa..." Ei, tämä riittää.
Liike auttaa teitä muistamaan.
Tuo painopisteen muutos on hyvin hienovarainen.
Tiedämme siitä. Rakastamme kadotettuja. Tunnemme Jeesuksen.
Haluamme ilmaista uskoamme, -
mutta joskus keskitymme itseemme ja unohdamme olevamme lähettiläitä.
Se on vain pieni suuntamuutos, -
sillä sydämemme on jo siellä.
Haluamme voittaa Lontoon Kristukselle, eikö vain?
Sano: "Kyllä."
Halleluja! Aina kun alkaa puhua ihmisille Jeesuksesta, -
saa paljon tätä.
Vaikka sanoisi vain jotain. Jäkä jäkä jäkä.
Jäkä jäkä. He hoitavat puhumisen -
ja syyttävät, että me työnnämme uskontoa alas heidän kurkustaan.
Vaikka heiltä ei saa edes suunvuoroa.
Kun he puhuvat ja puhuvat, -
riittää, että kuuntelee Pyhää Henkeä.
Ja kun aika on oikea, pudota sanan jyvänen.
Ei tarvitse tietää kaikkea.
On joitakin, jotka voivat auttaa siinä.
On tohtoreita, RT, professoreita.
He ovat unohtaneet enemmän asioita kuin me muut olemme oppineet.
On ihmisiä, joilla on valtavat aivot.
En tiedä, miten Jumala voi ahtaa niin paljon harmaita soluja jonkun aivoihin.
Mutta emme me kaikki ole sellaisia.
Jos olet, anna mennä.
Mutta me kaikki voimme opiskella, oppia ja harjoittaa tätä palvelutyötä.
Suomennos: Marianne Tenetz