KENSINGTON TEMPLE
Juhlat taivaassa
COLIN DYE: JUHLAT TAIVAASSA
Joh. 17. Aion lukea lähes koko luvun.
Kuunnellessanne tahdon teidän kuvittelevan mielessänne.
Kuvitelkaa, mitä tässä on meneillään.
Mikä kuva tulee mieleenne tästä katkelmasta.
Älkää olko liian uskonnollisia. Kun luemme tämän, pohtikaa, -
mikä kuva tästä nousee.
Joh. 17 on suuri Jeesuksen rukous. Raamatun pyhimpiä katkelmia, -
vaikka kaikki on toki pyhää. Tämä on Jeesuksen rukous juuri ennen ristiä.
Kun Hän rukoilee, Hän maalailee suuria kuvia.
Hän tekee meille tiettäväksi sen suuren kertomuksen, -
jota Jeesus on tuomassa.
Joh. 17 (RK): "Puhuttuaan tämän -
Jeesus kohotti katseensa kohti taivasta ja sanoi: -
"Isä, hetki on tullut.
Kirkasta Poikasi, että Poikasi kirkastaisi sinut.
Sinä olet uskonut hänen valtaansa kaikki ihmiset, -
jotta hän antaisi iankaikkisen elämän kaikille, jotka olet hänelle antanut.
Iankaikkinen elämä on sitä, että he tuntevat sinut, ainoan tosi Jumalan, -
ja Jeesuksen Kristuksen, jonka sinä olet lähettänyt.
Minä olen kirkastanut sinut maan päällä täyttämällä sen työn, -
jonka sinä annoit [tehtäväkseni.] Isä, kirkasta sinä minut sillä kirkkaudella,-
joka minulla oli sinun rinnallasi, ennen kuin maailma oli olemassa."
Jae 9: "Maailman puolesta minä en rukoile vaan niiden, -
jotka sinä olet antanut minulle, sillä he ovat sinun. Kaikki, mikä on minun,-
on sinun, ja mikä on sinun, on minun, ja minut on kirkastettu heissä.
Minä en enää ole maailmassa, mutta he ovat maailmassa, -
ja minä tulen sinun luoksesi.
Pyhä Isä, varjele heidät nimessäsi, jonka olet antanut minulle, -
että he olisivat yhtä niin kuin me."
J. 13: "Nyt minä tulen sinun luoksesi -
ja puhun tämän, kun vielä olen maailmassa, jotta minun iloni -
olisi täydellisenä heissä."
J. 16: "He eivät ole maailmasta, niin kuin en minäkään ole maailmasta."
J. 18: "Niin kuin sinä olet lähettänyt minut maailmaan, -
niin olen minäkin lähettänyt heidät maailmaan.
Minä pyhitän itseni heidän tähtensä, -
että hekin olisivat pyhitettyjä totuudessa."
J. 20: "Mutta minä en rukoile ainoastaan heidän puolestaan -
vaan myös niiden puolesta, -
jotka heidän sanansa kautta uskovat minuun, että he kaikki olisivat yhtä, -
niin kuin sinä, Isä, olet minussa ja minä sinussa. Rukoilen, että hekin -
olisivat yhtä meissä, jotta maailma uskoisi sinun lähettäneen minut.
Sen kirkkauden, jonka sinä olet anta- nut minulle, minä olen antanut heille, -
jotta he olisivat yhtä, niin kuin me olemme yhtä ― minä heissä -
ja sinä minussa ― jotta he olisivat täydellisesti yhtä ja maailma tietäisi,-
että sinä olet lähettänyt minut ja rakastanut heitä, -
niin kuin sinä olet rakastanut minua. Isä, minä tahdon, että myös nämä, -
jotka olet minulle antanut, olisivat kanssani siellä, missä minä olen, -
ja näkisivät minun kirkkauteni, jonka sinä olet minulle antanut, -
koska olet rakastanut minua ennen maailman perustamista.
Vanhurskas Isä, maailma ei ole tunte- nut sinua, mutta minä tunnen sinut, -
ja nämä ovat saaneet tietää, että sinä olet minut lähettänyt.
Minä olen tehnyt sinun nimesi heille tunnetuksi ja teen vastakin, -
että se rakkaus, jolla sinä olet rakastanut minua, olisi heissä -
ja minä olisin heissä."
Mitä Jeesus tässä rukoilee?
Mitä Jeesuksen rukouksen kirjoittanut Johannes kuvailee tässä?
Mikä kuva tulee mieleesi?
Minun mieleeni tulee, että hän kuvailee juhlien juhlia, -
kaiken huipentavaa juhlaa, jossa kaikilla on tosi mukavaa.
Täydellistä, katkeamatonta yhteyttä -
Isän, Pojan, Pyhän Hengen ja toistemme kanssa.
Kaikki yhdessä Elämän Hengessä.
Tämä on taivaan karnevaali.
Karnevaalilla on osittain mainiot hengelliset juuret.
Sana "karnevaali" tulee kahdesta latinan sanasta, -
jotka merkitsevät: "lihan pois laittaminen".
Se oli laskiaistiistain viettoa kirkkovuoden kalenterissa.
Laskiaistiistain jälkeen on tuhkakeskiviikko.
Pääsiäistä edeltävät viikot ovat paastonaikaa.
Kirkkovuoden kalenterissa paastonaika oli vaatimattomuuden, -
kieltäymyksen ja hiljentymisen aikaa.
Pohdittiin, mitä pitää muuttaa elämässä.
Laskiaistiistai ja paastonaikaa edeltävä ajanjakso -
oli itsetutkiskelun aikaa, -
jolloin mietittiin, mitä asioita elämässä tulisi käsitellä.
Mitä asioita pitää muuttaa. Mikä sydämessä estää hengellistä kasvua.
Minkä käsittelemiseen tarvitsemme erityistä apua Jumalalta.
Ne ovat juuret.
Pikakelataan Notting Hillin karnevaaleihin.
Niihin osallistuu vuosittain jopa kaksi miljoonaa ihmistä.
Lisäksi tapahtumaan osallistuu 40 000 vapaaehtoista -
ja 9 000 poliisia.
Se on maailman toiseksi suurin karne- vaali ja Euroopan suurin katujuhla.
Turisteja on 20 prosenttia. Kaikki muut ovat paikallisia -
ja eri yhteisöistä tulevia Lontoon alueen asukkaita.
Se on mahtavaa väriloistoa ja hauskanpitoa.
Aiemmin lavalla lapset heiluttivat värikkäitä lippuja.
Yksi poika taitaa tähdätä tv-uralle, sillä hän viihtyi kameran edessä.
Hän jopa kumarsi oikea-aikaisesti.
Karnevaaleilla tänään on esillä 15 000 pukua.
Jokainen puku on käsin tehty.
Jokainen paljetti ja höyhen on ommeltu käsin.
Pukujen valmistamiseen on mennyt yhteensä miljoona työtuntia.
Puvuissa on yhteensä noin 30 miljoonaa paljettia -
ja 15 000 höyhentä. Vartalomaalia kuluu 30 litraa.
Sillä varmistetaan värin tasaisuus.
300 ruokakojua.
TV-väki arvioi, että meidän kojumme on paras.
Paras curryvuohi, jollof-riisi ja tulinen kana -
koko karnevaaleilla. Paras laatu, määrä ja hinta.
Aivan niin.
300 ruokakojua. 30 000 maissintähkää.
Tonni riisiä ja papuja. 5 miljoonaa lämmintä ja kylmää juomaa, -
mm. 25 000 pulloa rommia.
Ja jostain syystä 70 000 litraa porkkanamehua.
Huikeaa. Notting Hillin karnevaaleilla on mielenkiintoinen historia.
On vaikea kuvitella, millaista täällä oli v:n 1958 rotumellakoiden jälkeen.
Millaisia rotuennakkoluuloja ja millaista rasismia alueella oli -
vain muutama vuosikymmen sitten. Juttelin kerran erään henkilön kanssa,
jonka toinen vanhempi oli valkoihoinen ja toinen tummaihoinen.
Kun vanhemmat kävelivät kadulla näillä kulmilla, -
heidän päälleen syljettiin ja heille huudeltiin, koska he olivat eri rotua.
Oli suuria rotumellakoita, joihin vastattiin yhtä kuohuvilla protesteilla.
Tapahtui myös murha, joka jäi ratkaisemattomaksi.
Huolestuneet yhteisöjen johtajat kokoontuivat.
Eräs aktivisti kutsui ihmiset koolle vuonna 1959 pohtimaan, -
mitä asialle voisi tehdä. Hän oli amerikkalainen Claudia Jones.
Rhaune Laslett järjesti vuonna 1964 Notting Hillin lastenjuhlan, -
jossa oli mukana steelpan-ryhmiä.
Ensimmäinen katujuhla oli vuonna 1966.
Senkin järjesti tämä sama nainen.
Näky tuli hänelle unessa.
Unessa hän näki eri taustoista tulevien ihmisten -
tanssivan yhdessä, yhteisönä ja juhlallisesti kadulla.
Niin syntyi Notting Hillin karnevaalien näky.
Aluksi kaduilla marssittiin spontaanisti, kunnes vuonna 1973 -
marssi sai virallisen reitin.
Karnevaaleissa on piirteitä perinteistä eri puolilta maailmaa.
Etelä-Amerikan ja Länsi-Intian karnevaaleista.
Juuret juontuvat karibialaisiin perinteisiin.
Karnevaali syntyi, kun orjat vapautettiin orjuuden kahleista -
orjuuden lakkauttamisen aikoihin.
Tummat saivat vapauden juhlia kulttuuriaan.
He juhlivat kaduilla. Niin karnevaalit syntyivät siihen aikaan.
On ihanaa tietää, että lihasta luopuminen on niin laaja-alaista.
En tiedä, auttaako siinä ne 50 000 rommipulloa.
Mutta me toimimme eri hengessä. Eikö niin, Jumalan kansa?
Hyvä uutinen on, -
että juhlaan, joka taivaassa järjestetään, -
sinut ja minutkin on kutsuttu.
Ne juhlat on suuri tapahtuma.
Ei ole sitä suurempaa juhlaa.
Koko maailman paljetit -
eivät olisi yhtään mitään verrattuna kunniakkaaseen ilmestykseen -
Isästä, Pojasta ja Pyhästä Hengestä -
kunniakkaassa ykseydessä, yhteydessä, ilossa ja juhlassa.
Rakkaudessa ja ojentautumisessa toinen toistaan kohti.
Heijastaen sitä samaa rakkautta takaisin kohti toisiaan.
Tämä juhla on paras, johon voi osallistua, -
sillä siinä kaikki on ilo, täyteys, täyttyminen ja kunnia.
Kaikki ilmestys paljastetaan.
Se on mahtava, ja sinutkin on kutsuttu.
En tiedä, oletko ikinä kuullut juhlista, -
jotka olivat vuoden tärkein tapahtuma, mutta et saanut kutsua.
Pyh. En olisi ollut muutenkaan menossa.
Tämä on se tärkein tapahtuma. Meidät kaikki on kutsuttu.
Halleluja! Itse asiassa meidät on luotu sitä juhlaa varten.
Koko jutun tarkoitus on tämä. Isä, Poika ja Pyhä Henki liikkuvat -
tässä kunniakkaassa juhlassa.
Sanovat: "Miten mukavaa meillä onkaan."
Jumala sanoi: "Haluan mukaan muitakin.
Mutta ei ole olemassa ketään muuta. Tehdään asialle jotain."
Ja niin Jumala loi taivaan ja maan.
Hän loi tämän valtavan universumin ja koko sen loiston, -
joka heijastelee Häntä, Hänen luovuuttaan, voimaansa -
ja Persoonaansa. Ja kaiken sen keskelle Hän asetti Maapallon.
Maapallolle Hän loi hyvin erityisen olennon.
Ihmisen, Jumalan kuvaksi ja kaltaiseksi tehty.
Mistä siinä on kyse?
Miksi Jumala loi maailman? Osoittaakseen kunniansa.
Ps. 19:1: "Taivaat julistavat Jumalan kunniaa, -
taivaanvahvuus ilmoittaa hänen kättensä tekoja."
Ja se oli hyvä. Arvostelutuomarit olisivat sanoneet: -
"Kymmenen. Kymmenen. Kymmenen. Kymmenen. Täydet pisteet!"
Kertoen Jumalan suuresta kunniasta. Mutta se on yhä persoonaton.
Jumalasta voi oppia paljon katselemalla maailmaa ympärillään.
Langenneessa maailmassakin on ihania vihjeitä Hänen kirkkaudestaan.
Mutta ihmiskunnassa tapahtuu jotain erityistä.
Kunnian lisäksi se osoittaa Hänen rakkauttaan.
Hänen suhdettaan.
Jos kolmiyhteys on suhde ja Jumala on ytimeltään yhteys, -
silloin universumin perimmäinen todellisuus on, -
että Jumala itse on yhteisö.
Rakkauden, yhteyden yhteisö.
Isä keskittää huomionsa Poikaan. Sitä rakkaus on.
Poika keskittää huomionsa Isään. Henki liikkuu Isän ja Pojan välillä.
Hän tanssii pyhässä yhteydessä ja sopusoinnussa sen liikkeen kanssa, -
joka on meneillään taivaassa nytkin tässä suurenmoisessa juhlassa, -
joka tunnetaan Kolminaisuuden suhteena.
Kun Jumala loi ihmisen kuvaksemme... Teki hänet...
Hän teki meidät kuvakseen. Useinhan me teemme Jumalan kuvaksemme.
Mutta ei. Jumala teki meidät kuvakseen. Tarkoitustaan varten.
Tarkoitus oli liittyä juhlaan, jotta Jumala saisi suuren perheen.
Voimme liittyä Isän, Pojan ja Pyhän Hengen juhlaan.
Meidät adoptoidaan pojiksi ja tyttäriksi ja kutsutaan siihen juhlaan -
juhlimaan Hänen kanssaan iäti. Juhlimaan sitä, kuka Hän on.
Jumala tiesi luodessaan ihmisen, että lankeaisimme.
Hän sanoi: "Näytän universumille, taivaan enkeleille, -
valloille ja voimille ja myös paholaiselle.
Näytän jotain, mitä he eivät ikinä ennen ole nähneet.
Syvemmän ilmestyksen rakkaudesta."
Se on rakkautta rakkaudettomille.
Rakkautta niille, joita tekisi mieli karttaa. Rakkautta arvottomille.
Rakkautta niille, joita on vaikea rakastaa.
Se ei ollut mahdollista menneessä iäisyydessä, -
sillä miten Poika olisi voinut loukata Isää, jotta Isä olisi voinut osoittaa -
sellaista rakkautta. Eihän Jeesuksessa tai Pyhässä Hengessä ole mitään, -
mitä ei voisi rakastaa. Tai Jumalassa.
Tämä syvempi ilmestys rakkaudesta tuli mahdolliseksi vasta, -
kun Jumala loi ihmisen, jolla oli täysi kyky olla Hänen yhteydessään, -
liittyä Hänen juhlaansa järjellisesti, emotionaalisesti, tahdonalaisesti.
Kaikilla tasoilla. Tärkeimpänä suhde- taso. Meidät luotiin tuntemaan Jumala
Hänen tuntemisensa on ikuinen elämä.
Vasta silloin, kun ihmiskunta tunaroi perusteellisesti.
Vasta kun emme ole niin rakastettavia kuin se, joksi meidät luotiin, -
voi Jumala osoittaa rakkautensa syvemmin.
Siksi meidät on kutsuttu rakastamaan niitä, joita on vaikea rakastaa.
Katso vierustoveriasi ja ajattele: "Mitäpä rakastettavaa tuossa ei olisi."
Tällä hetkellä te kaikki näytätte rakastettavilta.
Näytätte siinä niin viattomilta.
Kuin pyhäkoulupojat ja -tytöt.
Mutta ole henkilön seurassa viisi tai kymmenen minuuttia.
Huomaat pian, että on muutamia asioita, -
joiden vuoksi on joskus vaikeaa rakastaa lähimmäistä.
Jokainen aviomies ja vaimo nyökyttelee.
Syvemmän rakkauden ilmestyksen lisäksi -
saamme täysin uuden ilmestyksen armosta.
Isän ei tarvinnut osoittaa Pojalle armoa.
Poika ei ollut rikkonut mitään. Pyhän Hengen ei tarvinnut olla -
armollinen ja kärsivällinen Isälle. Isähän oli täydellinen.
Mutta jos sinä ja minä mielimme päästä juhliin, -
tarvitsemme Jumalan armoa ja anteeksiantoa.
Jotta armo, Jumalan rikkaudet Kristuksen kustannuksella, -
tulisi mahdolliseksi, Jeesuksen piti tulla -
ja antaa henkensä. Se osoitti, mitä rakkaus todella on.
Tästä me tunnemme rakkauden: Jumala rakasti ensin meitä -
ja lähetti Jeesuksen kuolemaan edestämme. Niin sana "armo" -
lisättiin universumin sanavarastoon.
Kuvittele täydelliset, tahrattomat, synnittömät enkelit pohtimassa armoa.
Kysymässä: "Mistä armossa on oikein kyse?"
Lunastetut perheen jäsenet.
Lunastettu lapseksi ottamisen ja Jeesuksen veren kautta.
Ihmiset, jotka eivät ole arvollisia tulemaan juhlaan, -
saavat kultareunuksisen kutsun taivaan juhlaan.
Meistä kukaan ei ansainnut kutsua, mutta Jeesus antoi sen meille.
Siksi meidät tehtiin Hänen armonsa kirkkauden kiitokseksi.
Siksi Jumala osoittaa valloille ja voimille evankeliumin salaisuuden, -
joka on Jumalan armon ilmestys. Se auttaa meitä ymmärtämään, -
miksi Jumala loi olennot, joista tulee Hänen perheensä jäseniä -
ja juhlaan osallistujia, tietäen, että sotkisimme asiat pahasti.
Jumala olisi voinut perustellusti karkottaa meidät iäksi -
valtakunnastaan ja kaikista juhlistaan.
Mutta meidät on kutsuttu, sillä meidät on otettu lapsiksi. Aamen, aamen.
Joh. 17:ssä puhutaan paljon, millainen tuo juhla on -
ja mitä me saamme sen seurauksena.
Pääsemme osalliseksi elämästä, kirkkaudesta, -
rakkaudesta ja yhteydestä.
Meitä tehdään täydellisiksi yhteydessä.
Olemme yhteydessä Häneen ja toisiimme tavalla, -
joka on elävä todistus maailmalle, että Jeesus on, mikä Hän sanoo olevansa.
Tätä on 2. Kor. 13:14. Herramme Jeesuksen armo -
vetää meitä Isän rakkauteen -
ja tuottaa Pyhän Hengen yhteyden.
Meidät on kutsuttu, riemullisesti kutsuttu.
Riittää, kun vastaamme kutsuun. "Kyllä, Jumala. Tarvitsen elämää!"
En suostu mihinkään elämän korvikkeisiin.
En suostu väärennöksiin.
Ongelmana on, ettei Jumalan juhla kiinnosta meitä luonnostamme.
Haluamme omat juhlamme. Kutsua ne, jotka haluamme, -
eikä niitä, joita Jumala kutsuu, koska he sattuvat olemaan samaa perhettä.
Ajattelemme: "Pystyn järjestämään paremmat juhlat kuin Jumala, -
sillä Jumalan juhlien keskipiste on Hän itse.
Minun juhlieni keskipiste olen minä."
Niin me elämme. Yritämme järjestää omat juhlamme.
Haluamme elämän sujuvan tahtomallamme tavalla, -
jotta itse voimme olla onnellisia. Se ei ole juhla. Se on kurjuutta.
Elämä, jossa kaikki pyörii oman navan ympärillä, on katastrofi.
Jos Jumala on keskipiste, juhla on todellinen.
Sitä parannuksenteko on.
Parannuksenteko on sitä, että sanoo: -
"Jumala, revin kaikki omat juhlasuunnitelmani.
Revin kutsut omiin juhliini.
Kutsun muita Sinun juhliisi ja näytän tietä." Sitä parannuksenteko on.
Juhlat alkavat nyt, mutta paras on vielä edessä.
Uuden luomuksen elämä on Jumalan elämän juhlintaa.
Sen juhlintaa, että Pyhä Henki vuodattaa meihin Jumalan rakkautta.
Rakkaus näkyy ensinnäkin rakkautena ja kaipuuna Jumalaa kohtaan.
Jumala, olet ainoa iloni. Menivätpä asiat hyvin tai vikaan, -
kyse on yksin Sinusta, sillä vain Sinulla on ikuisen elämän sanat.
Tämä on ikuinen elämä, että he tuntisivat Sinut, Isä, -
ja Jeesuksen, jonka lähetit.
Kyse on olemisesta suhteessa Jumalan kanssa.
Uskonto on pahin asia, jonka paholainen on keksinyt ihmiselle.
Kaikki uskonnollisuus, myös kristillinen uskonnollisuus.
Kyse ei ole uskonnollisuudesta vaan elämän antavasta suhteesta.
Se ei ole kirkossa käymistä, penkeissä istumista -
eikä pienryhmissä kokoontumista, niin hyviä kuin nämä asiat ovatkin.
Kyse on sydämen suhteesta rakkaudessa Jumalaan ja toisiimme.
Ja se on ihme.
Se on karnevaali.
Ajattelen usein sitä tanssivaa poliisia, -
josta kuvattu video sai miljoonia katselukertoja internetissä.
Se on hyvä kuva Notting Hillistä.
Hyvä kuva poliisista, vaikkakin joskus ajattelen, -
että se sama poliisi saattoi pari päivää myöhemmin pidättää juhlijoita.
Tuntuu, että karnevaaleilla kaikki ovat iloisia, mutta ilo ei ole syvää.
Toki monet karnevaalin kantavat voimat hoitavat vuoden mittaan -
sosiaalisia projekteja yhteisössä. En tarkoita moittia heitä.
Sanon vain, että mikään, mitä voimme inhimillisesti tehdä -
omassa voimassamme, ei voi koskettaa edes raapaisemalla -
elämää Hengessä. Aamen, aamen.
Sitä on vaikea uskoa, sillä meidän väärennetyllä rahallamme -
voi ostaa paljon asioita.
Kuvitellaan, että tämä 20 punnan seteli olisi taidokas väärennös.
Ellei ole erityisosaamista tai tarkoitukseen sopivia laitteita, -
kauppias hyväksyy setelin.
Väärennöksellä saa yhtä paljon kuin aidolla.
Mutta se on valhe, ja yhtenä päivänä -
valhe paljastuu ja huomataan, että olet käynyt kauppaa väärennöksellä.
"Mitä sitten! Väärennös tai aito, saan sillä sitä, mitä tahdon."
Ei. Se on väärennös.
Jotkin väärennökset, joita maailma tarjoaa, -
näyttävät antavan yhtä paljon ellei enemmän kuin se, -
mitä Jumala lupaa antaa meille.
Etenkin, jos Hän ei anna juuri sitä, mitä haluamme.
"Anna se heti tai etsin toisen uskonnon."
Mutta jos haluamme aidon, -
käymme kauppaa vain Jumalan valtakunnan aidolla valuutalla.
Jumalan valtakunta ei ole sääntöjä ja kieltoja syömisestä ja juomisesta, -
vaan vanhurskautta, rauhaa ja iloa.
Jumalan rakastaminen on perimmäinen elämäntarkoituksemme.
Ja kun rakastamme toinen toistamme, rakkaus kehittyy ja näkyy parhaiten.
Nyt olemme epätäydellisiä ja Jumala- kokemuksemme on epätäydellinen.
Saamme ainoastaan esimakua siitä, mitä on tuntea Jumala, -
olla Hänen läsnäolossaan ja olla juhlassa.
Uppoutunutta, rajatonta, esteetöntä, varjostamatonta iloa taivaassa.
Silloin olemme tulleet täydellisiksi rakkaudessa ja elämme vapaina -
synnistä ja itsestä, vapautettuna meissä kaikesta, mikä ei ole Hänestä.
Vapaana elämään ja nauttimaan Hänestä ja toisistamme ainiaan -
taivaan ikuisissa juhlissa.
Suomennos: Marianne Tenetz