KENSINGTON TEMPLE Missä olet Elia?
COLIN DYE: JUMALAN OMAT OUDOISSA PAIKOISSA
MISSÄ OLET, ELIA?
Ef. 3 jakeesta 14 eteenpäin.
"Sentähden minä notkistan polveni Isän edessä, -
josta kaikki, millä isä on, taivaissa ja maan päällä, saa nimensä, -
että hän kirkkautensa runsauden mukaisesti -
antaisi teidän, sisällisen ihmisenne puolesta, voimassa vahvistua -
hänen Henkensä kautta -
ja Kristuksen asua uskon kautta teidän sydämissänne, -
niin että te, rakkauteen juurtuneina ja perustuneina, -
voisitte kaikkien pyhien kanssa käsittää, mikä leveys ja pituus -
ja korkeus ja syvyys on, ja oppia tuntemaan Kristuksen rakkauden, -
joka on kaikkea tietoa ylempänä; -
että tulisitte täyteen Jumalan kaikkea täyteyttä."
Palaamme Efesolaiskirjeeseen hieman myöhemmin.
Avataan Raamatut kohdasta 1. Kun. 19.
En lue koko kertomusta, ainoastaan osia.
Sen, mikä on tämänpäiväisen sanoman kannalta tärkeää.
Tutkimme Elian elämää. 1. Kun. 19:1.
"Mutta kun Ahab kertoi Iisebelille kaiken, mitä Elia oli tehnyt -
ja kuinka hän oli tappanut miekalla kaikki profeetat, -
lähetti Iisebel sanansaattajan Elian luo ja käski sanoa: -
'Jumalat rangaiskoot minua nyt ja vasta, -
jollen minä huomenna tähän aikaan tee sinulle samaa, -
mikä jokaiselle näistä on tehty'.
Kun tämä näki sen, nousi hän ja lähti matkaan pelastaakseen henkensä -
ja tuli Beersebaan, joka on Juudan aluetta. Sinne hän jätti palvelijansa, -
mutta meni itse erämaahan päivänmatkan päähän.
Hän tuli ja istuutui kinsteripensaan juureen.
Ja hän toivotti itsellensä kuolemaa ja sanoi: 'Jo riittää, Herra; -
ota minun henkeni, sillä minä en ole isiäni parempi'.
Ja hän paneutui maata ja nukkui kinsteripensaan juurelle.
Mutta katso, enkeli kosketti häntä ja sanoi hänelle: 'Nouse ja syö'.
Ja kun hän katsahti, niin katso, hänen päänsä pohjissa -
oli kuumennetuilla kivillä paistettu kaltiainen ja vesiastia.
Niin hän söi ja joi ja paneutui jälleen maata.
Mutta Herran enkeli kosketti häntä vielä toisen kerran ja sanoi: -
'Nouse ja syö, sillä muutoin käy matka sinulle liian pitkäksi'.
Niin hän nousi ja söi ja joi. Ja hän kulki sen ruuan voimalla -
neljäkymmentä päivää ja neljäkymmentä yötä -
Jumalan vuorelle, Hoorebille, asti.
Siellä hän meni luolaan ja oli siinä yötä.
Ja katso, Herran sana tuli hänelle; -
hän kysyi häneltä: 'Mitä sinä täällä teet, Elia?'
Hän vastasi: 'Minä olen kiivailemalla kiivaillut Herran, Jumalan Sebaotin, -
puolesta. Sillä israelilaiset ovat hyljänneet sinun liittosi, -
hajottaneet sinun alttarisi ja tappaneet miekalla sinun profeettasi.
Minä yksin olen jäänyt jäljelle, -
mutta minunkin henkeäni he väijyvät, ottaaksensa sen.
Hän sanoi: 'Mene ulos ja asetu vuorelle Herran eteen'.
Ja katso, Herra kulki ohitse, ja suuri ja raju myrsky, -
joka halkoi vuoret ja särki kalliot, kävi Herran edellä; -
mutta ei Herra ollut myrskyssä. Myrskyn jälkeen tuli maanjäristys; -
mutta ei Herra ollut maanjäristyksessä.
Maanjäristyksen jälkeen tuli tulta; mutta ei Herra ollut tulessa.
Tulen jälkeen tuli hiljainen tuulen hyminä.
Kun Elia sen kuuli, peitti hän kasvonsa vaipallansa, -
meni ulos ja asettui luolan suulle.
Ja katso, hänelle puhui ääni ja sanoi: 'Mitä sinä täällä teet, Elia?'"
Raamattua lukiessa törmää usein Jumalan miehiin oudoissa paikoissa.
Paikoissa, joihin Jumalan miesten ei uskoisi päätyvän.
Sitä miettii, miten he päätyivät sinne ja mitä heidän sisällään on menossa.
Näyttää kuin fyysinen sijainti on jokin vihje siitä, -
mitä sellaista heidän sisällään oli menossa, -
jota Jumala halusi paljastaa ja käsitellä.
On monia esimerkkejä. Saatamme tutkia niitä myöhemmin.
Esimerkiksi Simson vankilassa. Outo paikka Jumalan miehelle.
Filistealaisten vankina. Sokeana Gazassa.
Mooses. Jumalaa ja Jumalan kutsua paossa.
Piilossa maailman katseelta erämaan syrjäisessä nurkassa.
Daavid. Kaukana taistelusta kuluttamassa aikaa palatsin katolla -
armeijan ollessa taistelun tuoksinassa kansan vihollisia vastaan.
Joona kalan vatsassa -
kieltäydyttyään olemasta Jumalan sanansaattaja niniveläisille.
Job sanoinkuvaamattomissa, selittämättömissä kärsimyksissä -
syytöksiä suoltavien "ystävien" ympäröimänä.
Ja Elia piileskelemässä luolassa.
Toivoen, että Jumala ottaisi hänen henkensä.
Mitä näiden asioiden ajatteleminen aiheuttaa sinussa?
Minussa se herättää valtavasti rohkaisua.
Sehän tarkoittaa, että kun olen tiukassa paikassa, -
vaikeassa tai painostavassa tilanteessa, alan miettiä, -
miten päädyin sinne.
Lisäksi tajuan, että Jumala aikoo tehdä jotain.
Jumala aikoo aina tehdä jotain.
Missä tilanteessa ikinä oletkin nyt, Jumala aikoo tehdä jotain.
Kysymme tänään, missä sinä olet, Elia?
Jumala esittää kysymyksen kahdesti.
Uskon tekstin pohjalta, että niissä on erilainen korostus.
Ensin Hän kysyy: "Elia, mitä sinä täällä teet?"
Kysymys menee sitä syvemmälle.
"Mitä sinä täällä teet? Mitä haluat minulta? Mitä haluat, että teen?"
Jotta tiedämme, mitä tarvitsemme Jumalalta, -
meidän täytyy pohtia syvemmin, mitä sisällämme on meneillään.
Mitä sisällämme tapahtuu tässä hetkessä?
Mitä sellaista on tapahtunut, että olemme päätyneet tähän?
Kun tiedämme vastauksen, ymmärrämme todellisen tarpeemme.
Missä sinä olet, Elia? Punaisen pallon kysymys.
Varmasti tiedät, mitä tarkoitan. Esimerkiksi ostoskeskuksessa.
Westfieldin ostoskeskus on lähimpänä meitä.
Olen käynyt siellä vuosia. Eksyn sinne edelleen.
Tulen jostain hissistä ja kerroksesta suuntavaistoni menettäneenä.
En tiedä enää edes, kuka olen. Mutta onneksi auloissa on kartat.
Kartalla on punainen pallo. "Olet tässä."
Sitten katson, mihin haluan mennä ja mitä reittiä sinne pääsee.
Punaisen pallon kysymys on tärkeä elämässä.
Täytyy tietää, missä olemme, mitä meissä tapahtuu ja mihin haluamme.
Se on syvällisimpiä ja tarpeellisimpia kysymyksiä, -
joita meidän täytyy esittää itsellemme hengellisellä vaelluksellamme.
Todellinen Jumalan mielen mukainen sisäinen harkinta -
on tietoisuus joka hetkellä siitä, mitä sisällämme tapahtuu.
Vain niin voi käsitellä sydämen asioita, kasvaa hengellisesti -
olemalla jatkuvasti yhteydessä sisimpäänsä.
Niin voimme alkaa tajuta, mitä lihallisia vaikuttimia meillä on.
Keskustelemme jonkun kanssa. Alamme ärsyyntyä ja turhautua.
Meistä tuntuu nöyryytetyltä, kateelliselta tai epävarmalta.
Se alkaa näkyä käytöksessä ulkonaisesti ja ihmissuhteissa.
Meidän pitää olla aina tietoisia itsestämme.
Ensimmäinen kysymys, mitä sisälläni tapahtuu. Miksi olen vihainen?
Miksi olen ärtynyt, epävarma?
Jäljitä juuret ongelman lähteeseen, -
suoraan sanottuna haisevaan lihaan.
Mutta kaivaudumme syvemmälle olemukseemme.
Sieltä löydämme Pyhän Hengen, joka asuu meissä pysyvästi.
Uuden luomuksen. Käsitämme, mikä on todellinen tarpeemme.
Ei vain, koska meihin sattuu ulkoisten vammojen takia.
Tai sisäisesti niiden asioiden vuoksi, joita kannamme -
ja muserrumme, ei olosuhteiden painosta, -
vaan sen tajuamisesta, ettemme ole sisäisesti Kristuksen kaltaisia.
Emme pyydä vapautumista kivusta.
Emme ala pyöriä itsesäälissä.
Emme pyydä hengellistä eutanasiaa. "Päästä minut kärsimyksistäni, Herra."
Menemme syvemmälle ja sanomme: "Jumala, tarvitsen Sinua.
Kuka minut vapauttaa tästä kuoleman ruumiista?"
Se on todellista murtumista. Uusi testamentti tekee tästä yhteenvedon -
ja antaa ison vihjeen.
Jaak. 5:ssä sanotaan, että Elia oli yhtä vajavainen ihminen kuin mekin.
Hän oli samanlainen ihminen kuin mekin, kaikin tavoin.
Hänellä oli samat kaipuut, sama sydämen palo ja samat heikkoudet.
Elia ei ollut vielä tajunnut sitä.
Hän ei ollut vielä tajunnut, että hän oli vain ihminen kuin kaikki muutkin.
Muiden tavoin hänkin tarvitsi sitä, että etsii ensin Jumalan läsnäoloa -
ja vahvistuu sisäisesti.
Vanha testamenttikin antaa vihjeen.
2. Kun. 1:ssä kerrotaan Eliasta, -
miten hän kohtasi Samarian kuninkaan, Ahasjan.
Ahasja oli kömpelö kuningas.
Hän putosi katon läpi ja loukkaantui.
Hän kärsi kivuista. Hän halusi tietää, mikä oli hänen kohtalonsa.
Hän lähetti sanansaattajat kysymään sitä Baal-Sebubilta, Ekronin jumalalta.
Miten helppoa onkaan kääntyä pois tosi Jumalasta -
ja etsiä tietoa ja neuvoa Jumalan ja Hänen Sanansa ulkopuolelta.
Elia kuuli siitä Pyhältä Hengeltä eikä ilahtunut.
Hän katkaisi kuninkaan sanansaattajien matkan -
ja julisti heille profetian.
2. Kun. 1:3: "Eikö ole Jumalaa Israelissa, -
koska menette kysymään neuvoa Baal-Sebubilta, Ekronin jumalalta?"
Sanokaa kuninkaalle: "Koska ette kysynyt Herralta, olet kuoleman oma."
Voitte kuvitella, ettei kuningas pitänyt siitä. "Pidättäkää Elia".
Kuningas lähetti päällikön ja viisikymmentä sotilasta -
ajatellen, että se joukko riittäisi.
Elia odotti vuorella. Ensimmäinen joukko tuli pidättämään hänet.
Elia kääntyi ja tuli laskeutui alas ja kärvensi koko joukon.
Tuhosi kaikki yhdellä taivaan raivokkaan tulen nuolaisulla.
Kuningas lähetti toisen päällikön ja viisikymmentä sotilasta. Sama juttu.
Olisitko halunnut olla seuraavaksi vuorossa olevan joukon päällikkö?
Luulen päällikön tulleen pelokkaana: -
"Elia, älä tapa minua! Armahda minua!"
Katsotaanpa. Päällikkö anoo henkensä puolesta.
2. Kun. 1:15.
"Ja Herran enkeli sanoi Elialle: -
'Mene alas hänen kanssaan, -
älä pelkää häntä'."
Erikoista!
Päällikkö pelkäsi ja aneli. Mutta Elia pelkäsi vielä enemmän.
Minusta se on rohkaisevaa. Jumala voi käyttää meitä meistä huolimatta.
Jumalan voima tulee täydelliseksi heikkoudessa, -
kunhan emme teeskentele olevamme vahvoja.
Kunhan emme esitä menestyvää ja voimakasta.
Se on maailman tapa. Se voi hiipiä seurakuntaan ja kristilliseen työhön.
Sydämiimme.
Se on myös varoitus. Ellemme valvo, mitä sisällämme tapahtuu, -
emme ikinä saa tuntea läheisyyttä Pyhän Hengen kanssa -
eikä Kristus saa ikinä täyttä muotoa meissä.
Mitä tapahtuu, kun kaikki ympäriltä hajoaa?
Se riippuu sisäisestä elämästämme. Sisäisen elämän vahvuudesta.
Elääkö ulkonaisesti hallitusti.
Mukautuen maailmaan elämäntapaan.
Ulkoisen voiman ja menestyksen malliin. "Katsokaa minua.
Olen mahtava ja kykenevä."
En puhu vain näkyvällä paikalla olevista.
Puhun sinusta lautakuntakokouksissa ja työpaikalla.
Millaisen kuvan annat itsestäsi? Esitätkö fiksua ja menestyvää?
Onko se tyhjä kuori vailla todellista yhteyttä Pyhään Henkeen?
Elätkö ulkonaisesti hallittua elämää -
vai sisäisesti vahvaa elämää?
Ulkonaisesti hallittu elämä on sitä, että yrittää saada elämän toimimaan -
mukautumalla maailman tapaan ponnistella omin voimin, -
tuoda itseään esiin, näyttää olevansa voimakas, -
pärjäävä, menestyvä.
Kirjoitat ansioluettelon, joka ei muistuta totuutta lainkaan.
Esittelet julkisuuskuvasi. Ihmiset uskovat sen.
Mikä pahinta, itse uskot sen.
Kun se kaikki romahtaa, huomaat, ettet pysty pitämään sitä yllä.
Luovutat.
Elia luovutti. Siksi hän oli luolassa.
Syytät itseäsi. Soimaat itseäsi.
Tai syytät ja soimaat muita. Siitä tulee rumaa.
Olet niin vihainen ja turhautunut, ettei lähelläsi voi enää olla.
Olet kuin piikkisika, joka hyökkää täysillä.
Sisäisesti vahva elämä on hyvin erilaista.
Silloin luovuttaa itsensä syvimmälle osalle itsestä, -
Hänelle, joka asuu olemuksesi ytimessä.
Ammennat mahdolliseksi tekevää voimaa Hänestä, -
ei voiman ja menestyksen mallin juurta pitkin, -
vaan sisäisen, murretun, luovutetun mallin juurta pitkin.
Tiedät, että voimasi tulee Herralta.
Mistä saat voimasi oikeasti?
Älä anna tyypillistä, Raamatusta opittua vastausta: "Jeesukselta."
Puhutaan oikeasti. Mistä ammennat voimaa, lohdutusta ja motivaatiota?
Tuleeko se roolistasi elämässä?
Silloin olet kuin roolinäyttelijä lavalla.
Tuleeko se lahjoistasi ja kyvystäsi? Silloin heijastat suorituksia, -
joissa kyse on pärjäämisestä ja menestyksestä.
Hengellisyytesi nousee ja laskee sen mukaan, miten pärjäät -
ja miten muut näkevät sinut.
Tuleeko se asemastasi? Vai persoonastasi ja sen kyvystä -
olla rohkea tai tietää paljon?
Tokihan persoonakin vaikuttaa.
Jotkut ovat tosi sitkeitä.
Heitä voi heittää tiiliskivellä, ja he vain hymyilevät.
Toiset taas mököttävät viikon, jos heitä vain katsookin vähän väärin.
Siihen vaikuttaa paljolti se, millainen persoonamme on.
Joskus ne, jotka pärjäävät parhaiten, epäonnistuvat hengellisesti pahiten.
Ne, jotka ovat tietoisia omasta sisäisestä vajavuudestaan, -
sanovat: "Jumala, tulen luoksesi, sillä ilman sinua en voi tehdä mitään."
Se on helppoa. Ja me olemme mukana vaikuttamassa siihen.
Nostamme heitä jalustalle ja ylistämme heidän karismaattisuuttaan,
vaikka he itse eivät vaikuta siihen mitenkään.
Tulisi sanoa: "Jumala, kiitos, että käytät minua.
Mutta en ota voimaani Sinun voimateoistasi.
Ne toki ovat Sinun tekojasi, mutta Sinä et asu niissä."
Ne ovat Jumalan itsensä manifestaatioita, -
mutta niiden perässä ei pidä juosta.
Ota ne vastaan, mutta tavoittele Jumalaa, joka tuo itsensä julki.
On olemassa parempi tapa ammentaa voimaa kuin ulkoinen tapa.
Sisäinen tapa. Voiman ammentaminen kätköpaikasta, -
sielun sisäisestä puutarhasta, jota Jumalan, Isämme, Henki hoitaa.
Siellä Jumala itse asuu ja ilmestyy. Hän vahvistaa sisäistä ihmistäsi.
Siellä kätköpaikan hiljaisuudessa ja sisäisessä persoonassa -
kuulee Pyhän Hengen kuiskaukset, -
jotka vetävät syvemmälle läheisyyteen kanssaan.
Maailma ulkopuolella meluaa, mutta saamme Jumalalta korvatulpat, -
jotka vaimentavat äänen, kunnes kuulee sisäisen hiljaisen äänen.
Hengen hiljaa kuiskaavan äänen.
Ef. 3:n jakeen 16 puolivälissä Paavali rukoilee, -
että sisäinen ihmisemme vahvistuisi voimassa Hänen Henkensä kautta.
Jotta Kristus uskon kautta asuisi sydämessämme -
ja me sisäisesti juurtuisimme ja perustuisimme rakkauteen.
Elian piti käydä tämän kokemuksen läpi.
Kuljetaan hänen askelissaan. Tässä hän on nääntynyt ja masentunut.
Ulkonainen maailma on romahtanut. Jäljelle on jäänyt vain hämmennys, -
pettymys, epäonnistuminen.
Jumala lähettää enkelin tuomaan enkelikakkua.
Kunpa saisimme tietää sen kakun ainesosat.
Hän kulki sen voimalla 40 päivää.
Enkeli sanoi hänen tarvitsevan sitä, -
sillä muutoin matka käy liian raskaaksi.
Kiitos, Jeesus, enkelikakusta tänään.
Hengen ravinnosta, kun ravitsemme itseämme Kristuksella ja Sanalla.
Koska meille kaikille matka käy liian raskaaksi ilman Häntä.
Enkeli lähetti hänet kohti Jumalan vuorta. Se olisi kokonainen saarna.
Takaisin Jumalan läsnäoloon ja ilmestyksen paikkaan.
Mutta hän piileskelee luolassa. Jumala sanoo: "Tule vuorelle!"
Elia jää luolaan.
Jumala lähettää niin kovan tuulen, että se särki kalliot, -
sekä voimakkaan maanjäristyksen ja rajun tulen.
Jumala teki ne asiat. Ne olivat väkeviä Jumalan tekoja.
Mutta Hän ei asu teoissaan.
Jumala ei ollut niissä asioissa. Hänen läsnäolonsa ei ollut niissä.
Ne olivat Jumalan manifestaatioita, mutta Jumala ei asu niissä.
Emme voi asua siinä, mikä on näyttävää.
Me asumme kätköpaikassa Pyhän Hengen kanssa.
Ja sitten tuli hiljainen pieni ääni.
NKJB-raamatussa on marginaalissa vaihtoehtoinen käännös.
Se on kaunis. "Hento kuiskaava ääni."
Jumalalla on voima lähettää niin kova tuuli, että se halkoo vuoret ja kalliot,
ja silti Hän puhuu hellästi.
Hennosti.
Hän ei huuda. Hän kuiskaa.
Kuiskaus jää hyvin helposti kuulematta, -
ellei ole hiljaa ja kuuntele.
Sisäinen hiljaisuus muistuttaa olemista myrskyn silmässä, -
jossa kaikki on tyyntä, kun maailma ympärillä raivoaa.
Elia kuuli äänen -
ja astui ulos luolasta.
Ensimmäinen askel hengelliseen parantumiseen -
ja sisäiseen eheytymiseen.
Hän loi yhteyden Jumalan hentoon kuiskaukseen -
omassa sielussaan.
Se ei ollut välitön menestys eikä käänne.
Se ei ollut pikakeittohengellisyyttä.
Hänellä oli vielä pitkä tie, mutta se oli ensimmäinen, ratkaiseva askel.
Raamattu sanoo, että hän peitti kasvonsa viittaansa ja lähti luolasta.
Mitä sillä tarkoitetaan?
Miksi hän peitti kasvonsa viitalla lähteäkseen tapaamaan Jumalaa?
Hän piiloutuu yhä Jumalalta ja häpeää.
Käyttää palvelutyötänsä peittääkseen sisäisen elämänsä.
Viitta edusti hänen palvelutyötään. Mooseksella oli sauva.
Elialla oli viitta.
Pian hän heittäisi viitan Elisan päälle, -
josta tuli hänen palvelijansa ja seuraajansa.
Pian hän iskisi viitalla Jordanjokea, joka halkeaisi kahtia.
Hänet nostettaisiin taivaaseen tulisissa vaunuissa.
Viitta putoaisi maahan. Elisa ottaisi sen ja tekisi samoja asioita.
Viitta kertoo profeetallisesta kutsumuksesta.
Jumalan voimasta hänen elämänsä yllään.
Mutta häneltä puuttui Jumalan voima sydämestään.
Hän kätki kasvonsa. Älä piiloudu Jumalalta mihinkään.
Älä etenkään palvelutyöhösi.
Kutsuusi. Palvelitpa seurakunnassa tai kuten muut seurakuntalaiset -
liike-elämässä, työpaikoilla ja kotona.
Minne Jumala on sinut kutsunutkin edustamaan Häntä.
Se on tehokasta vain, kun se tulee sitä varten, mitä Hän tekee sinussa.
Sitten Jumala esittää Hänelle saman kysymyksen toisen kerran.
Ensimmäisellä kerralla korostin sitä, mitä hän teki siellä.
Miksi olet täällä? Mitä teet täällä?
Uskon, että toisella kerralla Jumala kysyi eri tavalla.
Kysymystä seuraavien jakeiden perusteella esitän, -
että Jumala kysyi: "Elia, mitä teet täällä?"
"Katso. Minulla on sinulle tehtävää."
Jumala vastaa käytännössä jokaiseen kysymykseen, -
joita Elian sisällä pyöri. "Elia, et ole yksin.
On 7 000 muuta kaltaistasi.
Valitset heistä yhden, Elisan. Hän tulee olemaan kanssasi.
Älä yritä tehdä tätä yksin. Et edes pysty siihen yksin.
Se ei tapahdu tämän, vaan seuraavan sukupolven aikana.
Hoitelemme Ahabin ja hänen huoneensa. Hoitelemme Iisebelin.
Mutta et ole yksin. Sinulla on osasi, mutta on muitakin.
Elia, tarusi ei ole loppu. Voitele tuo henkilö kuninkaaksi.
Ota tuo henkilö seuraajaksesi. Minulla on sinulle sanoma ja työ."
Ja meille kaikille, mitä sanomme tänään?
Kuuntele sitä hentoa, -
kuiskaavaa sisäistä ääntä.
Suomennos: Marianne Tenetz