KENSINGTON TEMPLE Älä hylkää Jumalan suunnitelmaa!
COLIN DYE: PERINNÖN OMISTAMINEN
ÄLÄ KADOTA JUTUN JUONTA
Luen Joosuan kirjan luvusta 13 jakeet 1―7.
Katkelman keskellä on pitkä rimpsu paikannimiä.
Kanaanin alueita, joita Israelin lapset -
eivät vielä olleet vallanneet eivätkä ottaneet perinnökseen.
Nimet ovat vaikeita lausua ja vaikeaselkoisia.
Niitä ei tahdo löytää nykyajan kartalta eikä edes Raamatun karttaliitteestä.
Se on pitkä lista, minkä eteen pitää vielä ponnistella.
En tahdo pilata sunnuntaitanne, mutta kuunnellessanne listaa -
ajatelkaa omia keskeneräisiä projektejanne -
elämässänne ja palvelutyössänne.
Joos. 13.
"Kun Joosua oli käynyt vanhaksi ja iäkkääksi, sanoi Herra hänelle: -
'Sinä olet käynyt vanhaksi ja iäkkääksi, -
mutta vielä on hyvin paljon maata valtaamatta.
Tämä on se maa, mikä vielä on jäljellä: -
kaikki filistealaisten alueet ja koko gesurilaisten maa.
Siihorista alkaen, joka on itään päin Egyptistä, -
aina Ekronin alueeseen saakka pohjoiseen päin -
― se luetaan kanaanilaisten alueeseen ―
ne viisi filistealaista ruhtinasta, nimittäin Gassan, Asdodin, -
Askelonin, Gatin ja Ekronin ruhtinaat, niin myöskin avvilaiset etelässä päin; -
koko kanaanilaisten maa ja Meara, joka on siidonilaisten, -
Afekiin saakka, amorilaisten alueeseen saakka; -
ja gebalilaisten maa ja koko Libanon, auringonnousun puolella, -
Hermonin vuoren juurella olevasta Baal-Gaadista siihen saakka, -
mistä mennään Hamatiin.
Kaikki vuoriston asukkaat Libanonista Misrefot-Majimiin saakka, -
kaikki siidonilaiset, minä karkoitan israelilaisten tieltä; -
arvo vain niiden maa Israelin kesken perintöosaksi, -
niin kuin minä olen sinulle käskyn antanut.
Jaa siis tämä maa perintöosana yhdeksälle sukukunnalle -
ja toiselle puolelle Manassen sukukuntaa.'"
On vielä hyvin paljon maata valtaamatta.
Jim Lovell Jr. toimi komentajana -
kuuluisalla Apollo 13 -kuulennolla, joka epäonnistui.
Avaruusalukseen tuli matkalla kuuhun vakava tekninen vika.
Miehistön ja lennonjohdon kovan työn ansiosta se saatiin takaisin Maahan.
Kun Lovell muistelee tapahtumia, -
mahtoiko tämä olla hänen toteamuksensa taustalla.
"Osa ihmisistä on aikaansaavia.
Osa ihmisistä on sivustaseuraajia.
Osa on ulalla koko tapahtumasta.
Menestyäkseen pitää olla aikaansaava.
On turhauttavaa kadottaa jutun juoni.
Jos alkaa seurata tv-sarjaa tai elokuvaa puolesta välistä, -
ei ymmärrä juttua: "Mistä on kyse?" Kadottaa juonen.
Kaikkein traagisinta on -
on kadottaa elämänsä juoni.
Kun elää päivästä päivään tietämättä, mistä elämässä on kyse.
Tämänpäiväisessä katkelma kertoo israelilaisten yrityksestä -
ottaa omakseen perintöään.
Se muistuttaa, että he lähtivät Egyptistä tiettyä tarkoitusta varten.
Mooseksen tehtävä oli viedä heidät pois.
Jumalan tarkoitus ei ollut pelkästään viedä heidät pois Egyptistä -
vaan tuoda heidät Kanaanin maahan.
Jumala kuvaili sitä ihanaksi maaksi, joka vuotaa maitoa ja hunajaa.
Egyptistä lähteminen on kuva pelastuksestamme.
Ennen me olimme synnin orjia.
Synnin ankaran orjapiiskurin orjia.
Kamppailimme synnin, saatanan ja kuoleman herruuden alaisina.
Ei ollut hyviä uutisia. Mutta Mooses pelasti heidät.
Viimeinen Egyptiä koetellut vitsaus oli esikoisten kuolema.
Jumala lupasi siinäkin suojella Israelia: "Uhratkaa karitsa -
ja sivelkää sen verta kotienne ovenpäälliseen ja pihtipieliin.
Kun minä näen veren, menen minä teidän ohitsenne.
Tuomio ei kosketa teitä, sillä olette veren suojassa."
Juuri sitä pelastuminen on. Se on kuva pelastuksestamme.
Jeesuksen, Jumalan Uhrikaritsan veri maksoi syntimme -
ja kantoi rangaistuksemme.
Uskossa katamme elämämme Jeesuksen verellä.
Me siis sanomme: "Turvaamme Jeesuksen työhön.
Koko luottamuksemme nojaa siihen, että Jeesus kuoli puolestamme.
Kun tunnustamme sen uskossa, niin me pelastumme ja vapaudumme.
Saamme varmuuden taivaasta Jumalan ilmaisena lahjana.
Se on niin yksinkertaista. Pelastumme uskosta ja vain uskosta.
Se ei lopu siihen. Jumala pelastaa meidät tiettyä tarkoitusta varten.
Israelin lasten Kaanaan maan valloitus -
on kuva ― ei pelastuksestamme, vaan perinnöstämme.
Jumalan meille tarjoamasta elämästä ja siihen liittyvästä perinnöstä.
Tämä ei tule uskosta yksin.
Voi uskoa perintöön vaikka miten, mutta sitä ei saa, -
ennen kuin panee uskonsa täytäntöön, toteuttaa sitä käytännössä.
Uskossa tehdyt teot saavat ihmisen nousemaan -
ja tarttumaan perintöön ja kaikkeen Jumalan varaamiin asioihin.
Egyptistä lähteminen ottaakseen omakseen perintönsä -
Luvatussa maassa. Se on kuva kristityn elämästä.
Oletko miettinyt, miksei Jumala vienyt sinua taivaaseen, heti kun pelastuit?
Jos Hän tekisi niin, täällä ei olisi yhtään uskovaa, ei edes saarnaajaa.
Olisimme kaikki poissa. Kuka sitten saarnaisi?
Tilaisuuden lopussa kutsumme ihmisiä pelastukseen.
Näin ei käy, mutta kuvittele.
Jumala sanoisi: "Kun otat vastaan Jeesuksen ja olet taivaskelpoinen, -
tulet kotiin."
Näen kohotetun käden. Pam! En näe enää. Ihminen on poissa.
Oletko miettinyt, miksei Jumala ota ihmistä taivaaseen heti?
Asia on selvä. Jumalalla on elämällesi suunnitelma ja tarkoitus maan päällä -
ennen taivasta. Raamattu sanoo, että Jumala on edeltä valmistanut -
hyviä tekoja meille kaikille.
Perintömme on tarttua kaikkeen, mitä Jumalalla oli mielessään, -
kun Hän otti meidät omakseen.
Hän selittää sen selvästi Ef. 2:10:ssä.
"Sillä me olemme hänen tekonsa..."
Se on hyvin rikas sana. Tekonsa.
Se on kreikan sana, josta tulee englannin sana 'runo'.
Se tarkoittaa luovaa mestariteosta, -
Jumalan luovan kädentaidon tuotos.
Hän huolehtii tarkasti uudelleen luomisestamme.
Hän palauttaa olemustamme alkuperäiseen suunnitelmaansa.
Hän sanoo: "Sillä me olemme hänen tekonsa, -
luodut Kristuksessa Jeesuksessa hyviä töitä varten..."
On siis olemassa tarkoitus. Hän muovaili ja uudisti elämäämme -
tiettyä tarkoitusta varten. Raamattu kuvaa tarkoitusta "hyviksi teoiksi".
Se tarkoittaa hyväntekeväisyyttä, oman paikkakunnan palvelemista -
ja muita hyviä tekoja, johon Jeesus meitä kutsuu, mutta se ei jää siihen.
Se tarkoittaa kaikkea, mitä Jumalalla meille on -
vaeltaessamme kristittyinä ennen taivaaseen menoa.
"... jotka [hyvät teot] Jumala on edeltäpäin valmistanut, -
että me niissä vaeltaisimme."
Kukaan ei tee sitä puolestamme.
Ei pastori, veli, sisar, solunjohtaja eikä solulainen.
Sinun elämässäsi on kutsu. Jumala haluaa sinun nousevan ja ottavan sen.
Hänen tarkoituksensa mukainen toiminta -
on kulkemista kohti perintöäsi.
Tämä on osa suurta suunnitelmaa.
Kyse ei ole vain sinusta. Kyse on yksin Jeesuksesta.
Olemme osa kertomusta, mikä on hämmästyttävää.
Sinun ja minun kertomuksemme nivoutuvat suureen kertomukseen.
Jumalan suureen kertomukseen. Se on rakkauskertomus.
Siinä Hän osoittaa kirkkautensa kaikessa maassa -
taivaan valtojen edessä sinun kauttasi, elämäsi kautta, minun elämäni kautta.
Tavoite on lukemattomien lunastettujen joukko.
Hänen armonsa lunastamien joukko kantaen Kristuksen kuvaa -
kunniakkaassa suhteessa Isä-, Poika- ja Pyhä Henki -Jumalan kanssa -
ja Jumalan omien kanssa.
Se ei lopu siihen. Se jatkuu uuteen taivaaseen ja maahan, -
jossa vanhurskaus asuu.
Mikä ihmeellinen suunnitelma, suurempi kuin osaisimme kuvitella.
Sanaan sukeltaessamme alamme nähdä, miten kertomus avautuu, -
ja iloitsemme ollessamme osa sitä.
Siksi meillä tulee olla sama asenne -
kuin oli apostoli Paavalillakin -
Fil. 3:14:ssä.
"...minä riennän kohti päämäärää, voittopalkintoa, johon Jumala on minut
taivaallisella kutsumisella kutsunut Kristuksessa Jeesuksessa."
Nousten ja tarttuen kaikkeen, mitä Jumalalla oli mielessään, -
kun Hän otti sinut omakseen.
Mikä on Hänen pääasiallinen tarkoituksensa?
Tietysti ilmestyä sinulle, jotta opit tuntemaan Hänet.
Näyttäytyä Sinulle, että elämästäsi tulisi Hänen kaltaisensa.
Tuntea Hänet, rakastaa Häntä, tulla Hänen kaltaisekseen -
ja sitten osoittaa ja ilmentää Häntä maailmalle.
Perinnön omaksi ottaminen liittyy siis kutsuusi.
Meillä jokaisella on elämässään kutsu. Perintömme tuo suuren palkinnon.
Raamatun kirjoittajat puhuvat tästä laajalti.
Esimerkiksi Paavali puhui siitä selvästi etenkin elämänsä ehtoopuolella.
2. Tim. 4:7―8.
Paavali näkee maaliviivan.
Hän pystyy sanomaan: "Minä olen hyvän kilvoituksen kilvoitellut..."
Hyvän kilvoituksen. On olemassa taistelu ja kamppailu.
On harjoittelua ja kurinalaisuutta.
Kaikessa urheilussa tuntuu ajoittain, ettei enää jaksa harjoitella.
"Miksi oikein teen tätä?" Pidä mielessä suunnitelma ja tarkoitus.
"...hyvän kilvoituksen kilvoitellut, juoksun päättänyt, uskon säilyttänyt."
Hän näkee maaliviivan. "Tuolla se viimein on!"
"Tästedes on minulle talletettuna vanhurskauden seppele, jonka Herra,
vanhurskas tuomari, on antava minulle sinä päivänä, eikä ainoastaan minulle,
vaan myös kaikille, jotka hänen ilmestymistään rakastavat."
Leikin kesken jättäminen ei käynyt Paavalin mielessäkään.
Hän jatkaisi siunattuun loppuun asti.
On surku, että näemme kaikkialla keskeneräisiä projekteja.
Hepr. 12:1―2.
Tämä hieno katkelma puhuu paitsi Jeesuksesta täyttämässä työtään, -
myös asenteesta Hänen viedessä sitä siunattuun loppuunsa.
Mikä oli Hänen tavoitteensa, pontimensa, todellinen tarkoituksensa-
elämässään olleen Jumalan kutsumuksen tavoittelussa.
Se osoittaa myös, miten meitä viedään kohti samaa tarkoitusta -
ja miten uskomme alkaja on myös sen täyttäjä.
Kiitos Jumalalle, että Hän vie päätökseen sen, minkä Hän aloitti.
Hepr. 12:1―2.
"Sentähden, kun meillä on näin suuri pilvi todistajia ympärillämme, -
pankaamme mekin pois kaikki, mikä meitä painaa, -
ja synti, joka niin helposti meidät kietoo..."
Näemme tässä joitain esteitä, jotka pitää voittaa. Paino, synti, kietoo.
"...ja juoskaamme kestävinä..." Tarvitaan siis kestävyyttä.
"...ja juoskaamme kestävinä edessämme olevassa kilvoituksessa,
silmät luotuina [...] Jeesukseen". Katseen pitää olla Jeesuksessa.
"...silmät luotuina uskon alkajaan ja täyttäjään, Jeesukseen".
Hän on alkaja ja täyttäjä. Pääsemme maaliin, kiitos Jumalan.
Jeesus on uskomme alkaja ja täyttäjä.
Tässä tulee Hänen pontimensa.
"...joka hänelle tarjona olevan ilon sijasta kärsi ristin".
Kukaan ei voi kuvitella, mitä ristin kärsiminen merkitsi Jeesukselle.
Se ei rajoittunut pelkästään fyysiseen kärsimykseen.
Siihen liittyi myös suunnatonta emotionaalista kärsimystä.
Lisäksi Hän kantoi koko maailman synnin.
Siksi Jeesuksen kärsimykseen liittyi myös hengellinen kärsimys -
ja sellainen ero Isästä, jota emme osaisi ikinä kuvitella.
Sen täytyi tuntua Hänestä kamalalta.
Mutta Hän kesti ristin Hänelle tarjolla olleen ilon tähden.
Hän ei välittänyt häpeästä, sillä Hänelle oli tarjolla ilo.
"... ja [Hän] istui Jumalan valtaistuimen oikealle puolelle."
Toiset jakeet täydentävät: "ja odottaa nyt vain, -
kunnes hänen vihollisensa pannaan hänen jalkojensa astinlaudaksi."
Jeesus onnistui tehtävässään. Nyt Hän niittää kärsimyksensä palkintoja.
Tärkein on kunnian tuominen Isälle -
tarttumalla sinun elämääsi ja minun elämääni: -
"Tulkaa osaksi suunnitelmaani ja tarkoitustani.
Eläkää elämänne yllä olevan Jumalan kutsun mukaisesti."
Kun israelilaiset kutsuttiin valtaamaan maa, -
se osoittaa sinuun ja minuun.
Jumala kutsuu meitäkin ottamaan omaksemme perintömme -
ja tarttumaan kaikkeen, joka Jumalalla oli mielessä.
Emme pidä mistään keskeneräisestä. Ihmisluonnossamme on jotain, -
joka haluaa viedä suunnitelmamme ja projektimme päätökseen.
Olen huomannut omassa työssäni vuosien varrella, -
että on tavoitteita, jotka eivät vielä ole täyttyneet.
En voi taata, että saan viedä loppuun kaiken sydämessäni olevan, -
sillä Jumala on sukupolvien Jumala.
Sitä antaa oman satsauksensa, ja toiset jatkavat siitä.
Mutta elämässäsi on varmasti asioita -
palvelutyöhön, henkilökohtaiseen elämään tai työhön liittyen.
Jumala haluaa sinun tekevän jotain tiettyä.
Joko et ole aloittanut sitä tai vienyt sitä päätökseen.
Tämänpäiväisen saarnan teema Jumalan kutsuun tarttuminen -
ja sen vieminen kunniakkaaseen päätökseen.
Kukaan ei pidä keskeneräisistä töistä.
Ja lunastamaton perintö onkin vasta surullinen juttu.
Vuosittain kuolee miljoonia ihmisiä testamenttia jättämättä.
Miljoonia ihmisiä. Sitäkin surullisempaa on -
saapua määränpäähän -
ja nähdä perintö, jonka olisit voinut saada, -
jos vain olisit nostanut itsesi ylös -
ja ahkeroinut täällä maan päällä -
tarttuaksesi kaikkeen, mitä Jumala kaavaili ottaessaan sinut omakseen.
Tähän liittyy myös toinen surullinen tragedia.
Se, mitä sinä et voita nyt, voittaa myöhemmin usein sinut.
Juuri niin oli käymässä Kanaanissa.
Kansan visionäärisenä apostolisena johtajana -
Joosua oli henkilökohtaisesti johtanut heitä viitisen vuotta -
armeijan päällikkönä.
Hän kohtasi kuninkaiden liittoumat Kanaanissa etelästä ja pohjoisesta.
Hän kukisti heidät, alkoi jakaa maata ja vei jakamisen päätökseen.
Kaikki Jumalan lupaukset täyttyivät.
Koko maa oli jaettu. Kansa oli valloittanut maan, -
mutta kaikki eivät olleet yksilöinä nousseet -
ottamaan omakseen maatilkkuaan.
Kiitos Jumalalle, ettei Jeesus jätä mitään kesken.
Jeesus, Joh. 17: "Minä olen kirkastanut sinut maan päällä: -
minä olen täyttänyt sen työn, jonka sinä annoit minun tehtäväkseni."
Paavali, Fil. 1:6, oli varma: "[Jeesus], joka on alkanut teissä hyvän työn, -
on sen täyttävä Kristuksen Jeesuksen päivään saakka."
Olemme niskan päällä.
Purjeissamme on tuulta. Jumala raivaa tietä.
Voimme kestää ja nousta sekä täyttää Jumalan kutsun.
Se on keskeneräisen työn tragedia.
On toinenkin tragedia: puurtaa jossain, mihin meitä ei ole kutsuttu.
Silloin taistelee väärän asian puolesta.
Tekisi melkein mieli kutsua sitä komediaksi.
On naurettava ajatus, että keksisimme paremman suunnitelman kuin Jumala.
Mikä suunnitelma sitten on? Tietysti tehdä Kristuksen työtä.
Luetaan Ef. 4:7.
"Mutta itsekullekin meistä on armo annettu..."
Tässä ei puhuta pelastavasta armosta. Hän käsitteli sitä Ef. 2:ssa.
Tässä puhutaan täydellistävästä, kestävästä, palvelevasta armosta.
Jumala on armossaan kutsunut meidät palvelemaan Häntä erityisesti.
Se on mahdollistavaa armoa, -
joka auttaa meitä elämään Jumalan suunnitelman mukaisesti -
ja tarttumaan kaikkeen, mitä Jumalalla oli mielessään -
kutsuessaan meidät alun perin.
"Mutta itsekullekin meistä on armo annettu -
Kristuksen lahjan mitan mukaan."
Meistä jokainen on kutsuttu. Olemme saaneet kyvyn ja lahjan.
Hänen suunnitelmansa lahja ja kyky tavoitella sitä uskollisena Herralle.
Mutta kaikki eivät saa samaa mittaa.
Kerron yhden esimerkin.
Kävin hiljattain hammaslääkärillä.
Poskionteloni kuvattiin röntgenillä.
Lääkäri sanoi: "Vau!" Hammaslääkärit innostuvat mitä oudoimmista jutuista.
"Vau! Katsohan noita poskionteloita!
Tulkaa katsomaan! Vau!"
Ajattelin: "Tiedän, että poskionteloni ovat suurenmoiset.
Siksi minä laulan niin hyvin."
Koska suuni oli ammollaan, en pystynyt havainnollistamaan sitä.
On olemassa tyypillisiä ominaisuuksia.
Tosiasiassa en laula kovin hyvin.
Jos unelmani olisi tulla kuninkaallisen oopperan yksinlaulajaksi, -
olisin häviäjän asemassa.
Ihmisiä ei tulisi kuuntelemaan, vaikka maksettaisiin.
Olen esiintynyt Royal Opera Housessa mutta toisenlaisen lahjan ansiosta.
Jokaiselle on annettu mitta Kristuksen lahjan mukaan.
Kristus on antanut meille viidenlaisia lahjoja. Syvennyn niihin myöhemmin.
Lahjat ovat jokin seuraavista kutsuista tai niiden yhdistelmä: -
apostolinen, profeetallinen, evankeli- nen, paimenellinen tai opetuksellinen.
"Tiedämme ne. Seurakunnassa." Paavali ei rajannut niitä seurakuntaan!
Jotkut pystyvät yhdistämään hyvin kutsun kaksi haaraa.
Tavallisesti ihmiset on kutsuttu Kristuksen palvelukseen -
joko seurakunnassa uskoville, -
opettamaan ja julistamaan Kristus-ruumiille seurakunnassa.
Mutta on myös toinen kutsu.
Pidän sitä monin tavoin suurempana kutsuna.
Teistä useimmalla on se kutsu. Juhlimme sitä.
Iloitsemme siitä. Rohkaisemme siihen.
Täysaikaisina seurakuntapalvelijoina pidämme ykkösvelvollisuutenamme -
teidän varustamistanne ja lähettämistä työhön seurakunnan ulkopuolella.
Halleluja! Teidät on kutsuttu apostoleiksi, profeetoiksi, -
evankelistoiksi, paimeniksi ja opettajiksi seurakunnan ulkopuolella.
Puhumme kutsumuksesta ja annamme rakenteen ja strategian.
Se on solunäky. Ei vain kokoontua seurakunnan yhteydessä viikolla -
vaan lähteä ulos ja alkaa voittaa ihmisiä Kristukselle.
Osoittaa, että Jeesus Kristus elää. "Olen osa suurta kertomusta.
Suurempaa kuin oma elämäni.
Suurempaa kuin Britannia, vaikka sekin on suuri kertomus.
Se on suurempi kuin mikään osa historiaa pystyy selittämään.
Se on koko historian kertomus. Jumalan nimi saa kunnian, -
kun uskovat rakentuvat ja kasvavat Hänen yhteydessään. Aamen.
Se on kutsumme.
On joitain käskyjä ja kieltoja. Palaamme niihin myöhemmin.
Mutta tässä jotain selvennykseksi. Älä jätä sitä muiden tehtäväksi.
"Joosua, olet Jumalan voitelema. Olit Mooseksen kanssa alusta asti.
Olet uskollinen. Mooses laski kätensä yllesi. Sait Hengen.
Olet johtaja. Hoida sinä homma. Me seuraamme sinua."
Joosua sanoi: "Älkää minua katsoko."
Alussa lukemani katkelma: "Joosua oli käynyt vanhaksi ja iäkkääksi..."
Hänen loppunsa oli siis lähellä.
Samoin ei pidä odottaa, että muut toimivat puolestasi, -
olipa kyse solunjohtajasta tai parhaasta kamusta.
On asioita, joita vain sinä pystyt tekemään Jeesukselle.
Eräs vanha helluntailainen tapasi sanoa: "Siihen ei pysty kukaan muu."
Sinun pitää nousta. Sinun ei kuitenkaan tarvitse tehdä sitä yksin.
Olemme osa yhteisöä. Israelilaiset olivat kansa.
"Mennään. Minä autan sinua taistelussa ja sinä minua."
Solutyössä ja -näyssä kyse on siitä, että toimimme yhdessä.
Älä myöskään tyydy puolikkaisiin mittoihin.
Älä tyydy vähempään äläkä sano: -
"Tässä on mukava paikka levätä. Kiitos, Jeesus, armostasi." Nouse!
Ota omaksesi se, mikä on sinun.
Vielä on paljon maata vallattavana.
Mitä se on sinun elämässäsi?
Älä hyppää sunnuntailounaan yli, -
mutta mietipä kotisi Tee itse -projekteja.
Tai työprojekteja.
Tai Jumalan antamia toiveita palvelutyöstä maallisella puolella.
Siitä oli hyvä esimerkki tänään Eddie ja tiimi.
"Ei vain kerrota hyviä uutisia. Ollaan itse hyviä uutisia."
Jokainen noista leveästi hymyilevistä nuorista tietää, -
että Jeesuksen Kristuksen seurakunta on heille hyvä uutinen.
Se ei tyydy vain saarnaamaan hyvää uutista.
Jumala on antanut sinulle perinnön osana suurta suunnitelmaansa.
Hän lupaa kulkea edelläsi ja avata tietä, -
mutta sinun tulee nousta ja ottaa se omaksesi.
Etsi suunnitelma ja juokse se mukanasi aina maaliin asti.
Suomennos: Marianne Tenetz