KENSINGTON TEMPLE Maan uudelleenvaltaaminen
COLIN DYE: Maan uudelleenvaltaaminen
Puhun tänä aamuna maan uudelleenvaltaamisesta.
Jaejakso, jonka aion lukea, -
on katkelma voimallisesta rukouksesta.
Rukouksen lausuivat Jerusalemiin palanneet pakkosiirtolaiset.
He olivat tulleet ottamaan maan ja valtaamaan sen jälleen Jumalalle.
Nehemia 9:9―12.
"Ja sinä näit meidän isiemme kurjuuden Egyptissä -
ja kuulit heidän huutonsa Kaislameren rannalla.
Sinä teit tunnustekoja ja ihmeitä rangaisten faraota -
ja kaikkia hänen palvelijoitansa ja kaikkea hänen maansa kansaa; -
sillä sinä tiesit näiden kohdelleen heitä ylimielisesti, -
ja sinä teit itsellesi nimen, niinkuin se tänäkin päivänä on.
Meren sinä halkaisit heidän edessänsä kahtia, -
niin että he kulkivat meren poikki kuivaa myöten; -
mutta heidän takaa-ajajansa sinä syöksit syvyyteen, -
niinkuin kiven valtaviin vesiin.
Sinä johdatit heitä päivällä pilven- patsaasta ja yöllä tulenpatsaasta, -
valaisten heille tien, jota heidän oli kuljettava."
Ei ole kovin montaa traagisempaa asiaa kuin asemien menettäminen.
Kerran valloittamiensa asioiden menettäminen.
Aikoinaan ne kuuluivat itselle. Omisti ne ja nautti niistä.
Sitten huomaa niiden lipuneen pois.
Ei tiedä, miten ne saisi takaisin.
Vuosia sitten Amanda ja minä tapasimme käydä Wightsaarella.
Asuimme rannikolla Bournemouthissa.
Osallistuimme Wightsaaren vuosittaiselle nuortenleirille.
Leiriä johti pariskunta, joka oli Kensington Templen aktiivijäseniä.
Dorothy Ramel, joka hiljattain muutti Jeesuksen luo, -
ja aviomies Len Ramel. Len oli Kensington Templen sotilasmestari.
Hän on nyt Jeesuksen luona. Varmasti käskemässä enkeleitä riviin.
Leiriohjelma oli tiivis.
Vapaa-aikaa oli niukasti. Ehti käydä rannalla pikapikaa.
Leiri oli Whitecliff Bayn lähellä. Britannian aurinkoisimpia paikkoja.
Sieltä voi kävellä peltojen poikki rantatörmälle katselemaan merta.
Joka vuosi huomasi, miten aaltojen aiheuttama eroosio -
oli tuonut katastrofin toisensa jälkeen.
Rantatörmällä oli lomamökkejä.
Joka vuosi niitä oli yhä vähemmän.
Kokonaisia mökkejä oli sortunut rantatörmältä mereen.
Se osoittaa omaisuuteemme kohdistuvan hyökkäyksen hävityksen.
Niin voi käydä kaikilla elämänalueilla.
Se voi olla ihmissuhde, joka aikoinaan oli lämmin -
mutta nyt kylmä ja etäinen.
Tai suuri rahasumma, jonka kerran omisti mutta sitten menetti.
Poissa ikuisesti.
Tai ura, joka alussa näytti lupaavalta -
mutta lässähti sitten.
Vai oliko se lahja, joka kerran oli elävä ja aktiivinen?
Nyt se lojuu uinuen ja käyttämättömänä.
Kenties se on palvelutyö, joka kerran toimi tehokkaasti -
mutta nyt se on heitetty nurkkaan laiminlyötynä.
Se on kenties koko hengellinen elämäsi, -
joka aikoinaan oli palava.
Nyt tuli on sammunut. Hengellinen elämä on ankeaa, -
näivettynyttä, tylsää, innotonta.
Tai se voi olla jopa usko.
Kerran se sykki elämää. Nyt se on elotonta, konkurssissa.
Juuri sellaista menetystä Israelin kansa koki -
oltuaan erotettuna maastaan 70 vuotta -
pakkosiirtolaisuudessa Babylonissa.
Kaukana Jerusalemista.
Linnuntietä 881 kilometriä.
Todennäköisesti yli tuhat kilometriä teitä pitkin.
Kaukana kotoa.
Matka olisi voinut olla miljoona kilometriä, -
koska heistä tuntui muukalaisilta, ulkomaalaisilta, Babyloniin suljetuilta.
Se oli osa historiallista prosessia, joka oli alkanut vuosia aiemmin.
Vuonna 586 eKr. suuri Babylonin valtakunta -
oli vallannut ja tuhonnut Jerusalemin.
Pyhä temppeli oli nyt rauniokasa.
Sitten Babylonin valtakunta joutui väistymään toisen valtakunnan tieltä.
Persian valtakunnasta tuli kaikesta päättävä suurvalta.
Jumalan kansa koki itsensä avuttomaksi.
Se oli menettänyt ilonsa ja laulunsa.
"Miten me voisimme veisata Herran virsiä vieraalla maalla?" he sanoivat.
Psalmi 137 on Psalmeista raastavimpia ja liikuttavimpia.
Psalminkirjoittaja kuvaa kansan tunteita ja mielialaa -
pakkosiirtolaisuuden aikana.
"Baabelin virtain vierillä -
siellä me istuimme ja itkimme, kun Siionia muistelimme.
Pajuihin, joita siellä oli, me ripustimme kanteleemme.
Sillä vangitsijamme vaativat meiltä siellä lauluja ja orjuuttajamme iloa: -
'Veisatkaa meille Siionin virsiä'.
Kuinka me voisimme veisata Herran virsiä vieraalla maalla?"
Sellainen oli mieliala. He olivat menettäneet toivonsa.
Seitsemänkymmentä rangaistuksen vuotta.
Seitsemänkymmentä vuotta vieraan kansan runneltavana.
Hävitys tuntui ikuiselta.
Miten he saisivat takaisin asemansa Jumalan pyhänä kansana?
Eivät näe kotia enää ikinä.
Mutta sitten kuin salama kirkkaalta taivaalta tuli käsky.
Vuonna 538 eKr. Koores, Persian uusi kuningas, -
julkisti käskyn ja antoi kansalle vallan -
palata maahan, jälleenrakentaa se, ottaa se kaikki takaisin.
Ihmeellistä.
Kuningas käänsi sukupolvia jatkuneen ulkopoliittisen linjan: -
"En harjoita politiikkaa, jossa maita valloitetaan -
ja kansat pakkosiirretään ja ripotellaan pitkin valtakuntaani.
Muutan linjauksen ja teen juuri päinvastoin.
Vien ne takaisin maihinsa, jotta he sanovat: 'Meillä on hyvä kuningas.
Hän vapauttaa kansat.'"
Monet ihmiset nykyään sotivat samalla tavalla.
"Vapautamme maan."
Mutta vapauttamisen nimessä he synnyttävät julmuuksia.
Sen täytyi olla Jumalan kansalle hyvä uutinen: -
"Meille on annettu valta palata!"
Kooreksen käskyn takana oli jokin voimallisempi valta.
Jumala käytti Kooresta tahtonsa välikappaleena.
Eikö olekin mahtava tietää se? Valtakuntia tulee ja menee.
Herra pysyy suvereenina ja hallitsee kaikkea.
Hän hallitsee elämäsi pienimpiäkin yksityiskohtia.
Kyseessä ei siis tosiasiassa ollut inhimillinen valta, jota harjoitettiin -
ja annettiin Jumalan kansalle.
Se oli jumalallista valtaa. Jumala sanoi: -
"Minä annan teille vallan palata maahan -
ja ottamaan takaisin sen, minkä menetitte."
Mikä voimallinen sanoma meillekin!
Minulla on tänään valta kertoa teille Sanassa ja Hengessä, -
että Jumala antaa teille mahdollisuuksia ja sen lisäksi vallan -
palata ja ottaa takaisin sen, mitä vihollinen on sinulta riistänyt.
Se on Herran käsky.
Mitä ikinä olet menettänyt ja haluat ottaa takaisin, -
aloita pystyttämällä uusi alttari elävälle Jumalalle.
Pyhitä koko elämäsi uudelleen Hänelle.
Sitten kansa laski temppelin perustuksen, -
jotta suhde Jumalaan voisi palautua.
Kun kansa palasi, maa oli täynnä muilta seuduilta karkotettuja.
Kuningas sukupolvia aiemmin oli määrännyt vieraita kansoja sinne -
asuttamaan maan. Sekakansa.
Ihmisillä oli monia erilaisia käsityksiä.
Heitä oli siirretty muilta alueilta Assyrian ja Babylonin valtakunnasta.
Kun juutalaiset palasivat, se ei ollutkaan vapauden maa.
Heitä kohdeltiin edelleen orjina.
Siitä kertoo Nehemian rukouksen loppuosa, Neh. 9:36―37.
"Katso, me olemme nyt orjia; -
siinä maassa, jonka sinä meidän isillemme annoit, -
että he söisivät sen hedelmiä ja anti- mia, siinä meidän täytyy orjina olla.
Sen runsas sato tulee niille kuninkaille, -
jotka sinä meidän syntiemme tähden olet pannut meitä hallitsemaan; -
he vallitsevat meitä ja meidän karjaamme, niinkuin tahtovat, -
ja me olemme suuressa ahdistuksessa."
Se on totuus. Se, mitä sinä et valloita, valloittaa sinut.
Se, mitä sinä et voita, voittaa sinut.
Voit valita. Mene mukaan, anna sen tapahtua, älä huolehdi, -
niin sinut valloitetaan.
Jos palaavien pakkosiirtolaisten tavoin sanot: "En tee kompromisseja", -
en voi luvata teille helppoa matkaa.
Se on valinta. Jos annat periksi, sinut voitetaan.
Jos nouset vastaan ja taistelet, sinua vastustetaan katkerasti.
Heidän aloittamansa rakennustyö keskeytyi jatkuvasti -
juoniin, väkivallan uhkiin ja valheelliseen propagandaan.
He pysyivät lujina. "Jumala on kanssamme. Palvelemme Häntä."
Kiitämme tältä ajalta Jumalaa profeettojen työstä.
Silloin profetoivat Haggai ja Sakarja.
Kaikki heidän profetiansa voidaan kiteyttää tähän: -
Jumala on kanssanne. Asettakaa Hänet etusijalle, niin te menestytte.
Ei väliä, mikä on vallannut elämäsi. Tai miten paljon olet menettänyt.
Omistit alueen ja nautit Jumalan antamia hyviä asioita.
Menetit ne yksi kerrallaan. Ne lipesivät pois.
Nyt ihmettelet, mitä on meneillään.
Ei väliä, miten pitkälle olet kulkenut tai miten poissuljetulta tuntuu.
Jos annat itsesi uudelleen Jumalalle ja asetat Hänet ensimmäiselle sijalle, -
Hän selvittää kaiken. Halleluja.
Näyttämölle astuu kaksi suurta Jumalan miestä, -
Esra ja Nehemia.
Jumala käski heidät yhteistyöhön. Esra tuli ensin, Nehemia myöhemmin.
He saivat Jumalalta tehtävän jälleenrakentaa Jerusalemin -
ja kansakunnan.
Kirjurina Esra sai käskyn -
jälleenrakentaa hengelliset muurit, jumalanpalveluksen, -
rukoukset, uhrit, kuuliaisuuden Jumalalle.
Nehemian tehtäväksi uskottiin fyysisten muurien rakentaminen.
Hän osallistui myös Jerusalemin asukkaiden organisoimiseen -
elämää sykkiväksi yhteisöksi, jossa Jumala oli keskiössä.
Esra ja Nehemia olivat tehokkaita.
Heidät oli kutsuttu jälleenrakentamaan se, mikä oli menetetty.
Ennen kaikkea he olivat menettäneet uskon Jumalaan.
Usko Jumalaan oli kyseenalaistettu.
Miksi Jumala salli tämän?
Hyvä kysymys. Väärä lähtökohta.
Jumala ei ollut pettänyt heitä. He olivat pettäneet Jumalan.
He tunnistivat sen. Sen näkee rukouksesta.
Neh. 9:30―31.
"[Rakkaudessasi] Sinä kärsit heitä monta vuotta -
ja varoitit heitä Hengelläsi profeettaisi kautta, -
mutta he eivät ottaneet sitä korviinsa.
Niin sinä annoit heidät pakanallisten kansojen käsiin.
Mutta sinä suuressa laupeudessasi et tehnyt loppua heistä -
etkä hyljännyt heitä; sillä sinä olet armahtavainen ja laupias Jumala."
Rukous alkoi sanoilla Israelin Egyptistä vapautumisesta, -
koska se oli ratkaiseva hetki kansakunnan elämässä.
Jumala ilmaisi itsensä Moosekselle.
Vitsauksilla ja Punaisenmeren halkaisemisella Jumala näytti, -
kuka Hän on.
Hän sanoi: "Minä olen yksi ja ainoa Jumala.
Älkää pitäkö muita jumalia, sillä minä olen ainoa.
Kuule, Israel, Herra, sinun Jumalasi, on yksi."
Jumala, joka otti heidät omakseen, ei ole hylännyt heitä.
Se oli sanoma, joka palautti uskon ja luottamuksen Jumalaan.
Myötätunto sai Jumalan laskeutumaan Egyptiin ja vapauttamaan kansansa.
Sama Jumala oli Kooreksen käskyn takana.
Jumala sanoo: "En ole unohtanut teitä. Rakastan ja säälin teitä yhä.
Jos kuulette ääneni, te palaatte maahan -
ja saatte kaiken takaisin."
Sama voima näkyi vitsauksissa, kansan paossa -
ja Jumalan suojeluksessa kansan erämaavaelluksen aikana.
Jumalan voima oli heidän kanssaan, kun he valloittivat maan.
Englantia kutsutaan hyväksi ja miellyttäväksi maaksi.
Sitä kutsuttiin maaksi, joka vuotaa maitoa ja hunajaa.
Kun tulit uskoon, Jumala sanoi: "Koko maa on sinun.
Otat omaksesi paikan, johon jalallasi astut.
Mihin ikinä sydämesi vaeltaa. Tämä on hyvä maa.
Minulla on sinulle hyviä asioita. Olen hyvä Jumala. Siunaan sinua.
Minulla ei ole tuhosuunnitelmia. Olen puolellasi. Kuka voi olla vastaan?"
Tämä on perintömme. Heillä oli se kaikki, -
mutta he kovettivat sydämensä Jumalalle ja varoituksille.
He kovettivat vähitellen sydämensä varoituksille.
He torjuivat varoitukset, kunnes Jumala sanoi: "Riittää.
Olette rikkoneet liittoni niin, että heitän teidät pakkosiirtolaisuuteen."
Mutta ne päivät olivat ohi.
Jumala sanoo: "Tulen takaisin samassa rakkaudessa ja voimassa.
Samassa lempeässä huolenpidossa asettamaan teidät ennalleen sinne, -
minne kuuluttekin.
Se on sanoma täällä oleville.
Hän on ennalleen asettava Jumala. Myötätuntoinen Jumala.
Mitä ikinä olette tehneetkin saattaaksenne itsenne tähän jamaan,-
Jumala sanoo: "Jos kuuntelette minua, tuon takaisin kaiken sen -
ja paljon lisää muuta.
Heidän uskonsa elpyi. He jälleen- rakensivat alttarin ja temppelin.
He vahvistivat liiton ehdot.
Esrasta tuli opettajan prototyyppi.
Tuo Jumalan mies muistutti ihmisiä Jumalasta ja Jumalan Sanasta, -
jotta ihmiset voivat rakentaa Jumala-suhdettaan.
Ensimmäisen muurin rakentaminen oli tärkeää.
Se on hengellisen elämäsi muuri.
Jos haluat takaisin jotain, minkä olet menettänyt, aloita tästä.
Jälleenrakenna hengellinen elämäsi.
Se ei aluksi muuta olosuhteissasi mitään.
Se muuttaa jotain sisälläsi.
Kun Jumalan läsnäolo palaa ja alat vaeltaa Hänen kanssaan, -
huomaat Hänen alkavan hoitaa myös ulkoisia asioita.
Nehemia tiesi, etteivät he olleet vain korvaamassa menetettyä -
vaan estämässä tulevia katastrofeja.
Hän rakensi suojamuurit.
Hän jälleenrakensi hengellistä elämää. Se oli ensimmäinen asia.
Heidän piti rakentaa myös puolustus. Muurit olivat rajamuureja.
Sitä rajat elämässä tarkoittavat.
Pidä pystyssä rajat, jotka suojelevat sitä, mikä on sallittua, -
niin kukoistat.
Jos annat muurien sortua -
ja annat minkä tahansa mellastaa sydämessä ja mielessä, -
huomaat pian syövyttävän voiman, joka hyökkää elämääsi kuin myrsky.
Jos olet vakaa, myrskyjen ja tulvien tullessa jäät henkiin.
Ellet ole vakaa, pieni pisarakin -
kylvää sellaista tuhoa, että ihmettelet, mikä elämääsi iski.
Sen lisäksi että Nehemia halusi pitää asioita ulkopuolella, -
hän halusi päästää oikeita asioita sisään.
Hän jälleenrakensi muurit, pystytti uudelleen Jerusalemin portit -
ja asetti portinvartijat.
Se, mitä pitää ulkona, on yhtä tärkeää kuin se, mitä päästää sisälle.
Sydämeesi, mieleesi.
Seurakuntaamme. Elämäämme. Perheeseemme.
Pitää suojat pystyssä ja päästää oikeat asiat sisään.
Portit olivat elintärkeät.
Aseta oikeat portinvartijat vartioimaan elämääsi. Ystävät.
Yksi mahtava asia solutyössämme on se, -
että me yhdessä vartioimme toistemme elämää.
"Olen sinun portinvartijasi, ole sinä minun portinvartijani.
Tarvitsemme sitä. Tehdään se vastavuoroisesti."
Kyse ei ole siitä, mitä tekee katastrofin jälkeen.
Kyse on sen varmistamisesta, ettei katastrofia tule.
Tämä on hengellinen periaate täksi päiväksi: -
Saatua täytyy ylläpitää, jotta se pysyisi.
Tästä on hienoja raamatunpaikkoja. Hepr. 2:1: -
"Sentähden tulee meidän sitä tarkemmin ottaa vaari siitä, -
mitä olemme kuulleet, ettemme vain kulkeutuisi sen ohitse."
Hengelliset totuudet ovat liukkaita. Älä oleta niiden pysyvän ikuisesti, -
vain koska olet kuullut saarnoja ja alkanut soveltaa.
Saatua täytyy ylläpitää, jotta se pysyisi.
Fil. 3:15―16.
Edellä Paavali puhuu suurista saavutuksista ja uusista valloituksista.
Älkää unohtako vartioida aluetta, jonka olette voittaneet omaksi!
J. 15: "Olkoon siis meillä, niin monta kuin meitä on täydellistä, tämä mieli; -
ja jos teillä jossakin kohden on toinen mieli, -
niin Jumala on siinäkin teille ilmoittava, kuinka asia on.
Kunhan vain, mihin saakka olemme ehtineetkin, vaellamme samaa tietä!"
Mikä on tärkeää pitää ulkona ja mikä on tärkeää päästää sisään.
Jos päästät oikeat asiat sisään, et ikinä kaadu etkä menetä aluetta.
Menet voimasta voimaan.
Tästä nousee lukuisia hengellisiä periaatteita.
Mitä olemme oppineet? Jumala hallitsee elämässäsi.
Älä ikinä ajattele, että vihollinen on saanut otteen ja heittänyt sinut ulos, -
eikä sinulla ole mitään, minkä puoleen kääntyä. Jumala hallitsee!
Jumala pystyy antamaan käskyn ei-uskovan kuninkaankin kautta.
Hän voi antaa käskyn elämästäsi. Pomosi voi tehdä sen huomenna.
Kutsu häntä vaikka Koorekseksi.
Ei-uskova perheenjäsen voi julistaa sen. Se voi tulla Jumalalta.
Voit asettua yhdensuuntaisesti Jumalan Sanan kanssa -
ja julistaa Jumalan mielisuosiota elämäsi ylle, jos noudatat ehtoja, -
jotka ovat edellytyksenä Jumalan mielisuosiolle.
Ennalleen asettamisessa ja uudelleen valloittamisessa -
täytyy muistaa, että Jumala kutsuu meitä olemaan erityisiä.
He oppivat läksynsä. "Menemme takaisin. Olemme Jumalan kansa.
Emme anna maailman vaikuttaa meihin. Se ei tunkeudu elämäämme.
Me näytämme olevamme erilaisia vaikuttaaksemme asioihin."
Ajattele kansakuntaamme. Mitä meidän tänään pitäisi tehdä -
varmistaaksemme, että 10, 15, 20, 50 vuoden päästä -
voimme vallata kristinuskolle uudelleen menettämiämme alueita.
Se vaatii sukupolvea, joka sanoo: "Vastaan Herran käskyyn.
Elän tavalla, joka tuo kunnian Hänelle olipa hinta mikä tahansa.
Siinä puhtauden, pyhyyden, ilon ja pyhityksen paikassa -
minä vaikutan ihmisiin ympärilläni."
Se tapahtuu vain, kun pysymme uskollisina Sanalle.
Älä ikinä laiminlyö Hänen Sanaansa. Ja riipumme rukouksessa Hänessä.
Esran ja Nehemian työssä kulkee punaisena lankana toinenkin teema.
Samoin Haggain ja Sakarjan työssä.
Lue ne. Näet, miten ihmiset rukoilivat.
Kun tie nousi pystyyn ja kaikki näytti mahdottomalta, he rukoilivat.
Älä luovu kestävästä rukouselämästä.
Jumala kuulee ja vastaa.
Ja niin te, jotka olette täällä tänään.
Mitä sellaista olet menettänyt, minkä Jumala haluaa sinun ottavan takaisin.
Mitä olet menettänyt?
Laulajat ja muusikot, tulkaa.
Onko se ylistämisen ilo?
Alatko ylistää vasta viidennessä laulussa?
Vai palatko Jumalalle niin, että kun ryhmä aloittaa ensimmäisen laulun, -
he kohtaavat ylistykseen puhkeavan kuulijakunnan, joka ei malta odottaa.
Rakkaus Jumalan läsnäoloa kohtaan.
Aikoinaan rakastit Hänen läsnäoloaan ylitse kaiken.
Nyt olet välinpitämättömämpi kuin koskaan.
Onko se Jumalan sanan ahkera tutkiminen?
Hanki ymmärrystä.
Älä lue vain pintapuolisesti. Hanki ymmärrystä.
Satsaa aikaa ja energiaa.
Kirjakaupassamme on monia Raamattuja ja opiskeluraamattuja.
Ostin hiljattain uuden ja virkistin tutkimista.
Nykyään on saatavana hienoja resursseja raamatuntutkimiseen, -
jotta voit iloita sen lupauksista ja noudattaa sen sääntöjä.
Entä palveleva sydän?
Kerran ei ollut liian kovaa työtä eikä liian suurta uhria tehtäväksi Hänelle.
Onko se rukous? Kerran se oli ilo. Rukoilit palavasti kaiken puolesta.
Nyt jäljellä on enää piste, pilkku -
ja huutomerkki. Ei muuta. Olet kadottanut rukoussanastosi.
Onko rakkautesi kylmennyt?
Puuttuuko kuuliaisuutta? Ennen taivuit mielelläsi Hänen tahtoonsa.
Nyt vastustelet sitä ja intät vastaan.
Jos jokin näistä tuntuu tutulta, syynä voivat olla vihollisten vedet -
jotka yrittävät nakertaa hengellistä elämääsi ja perustuksiasi.
Pilata, räjäyttää näkymättömästi.
Sen voi selittää yksinkertaisesti -
vihollisen vaikutuksen sisään tunkeutumisella.
Suomennos: Marianne Tenetz