KENSINGTON TEMPLE Kestävä usko
COLIN DYE: USKOLLINEN KESTÄVYYS
Tahdon teidän avaavan Raamatuistanne Heprealaiskirjeen.
Aloitamme lukemisen luvun 10 jakeesta 32.
Jakeesta Hepr. 10:32 eteenpäin.
Kerron hieman taustaa, samalla kun valmistaudumme lukemaan yhdessä.
Heprealaiskirjeen kirjoittaja oli mahdollisesti apostoli Paavali.
Ainakin jotkut tutkijat ovat sitä mieltä.
Tutkijoista suurin osa sanoo, ettei kirjoittajaa tunneta.
Se saattoi olla Apollos tai joku muu.
Jotkin näkökohdat seuraava katkelma mukaan luettuna -
antavat ymmärtää, että se oli Paavali. Ainakin R. T. Kendall uskoo niin.
Hän on tohtorimiehiä. Keitä me olemme väittämään vastaan.
Mutta kirjoittaja ei ole tärkeä. Meidän ei tarvitse tietää, kuka sen kirjoitti.
Se auttaa meitä suhtautumaan oikein näihin asioihin.
Kirjoittajaa tärkeämpi on, kuka oli kirjeen vastaanottaja.
Kirjeen nimi, Heprealaiskirje, viittaa siihen, -
että vastaanottaja oli juutalaisyhteisö.
Itse uskon niin. Jotkut sanovat, että vastaanottajat olivat -
juutalaisiksi kääntyneitä kansoja, jotka nyt olivat tulossa Kristuksen uskoon.
Tälle yhteisölle oli selvinnyt, että Jeesus on Messias.
He olivat kääntyneet pois juutalaisuudesta tietyssä mielessä.
Nyt he näkivät, että kristinusko oli näiden asioiden täyttymys.
Laki, temppeli, pappeus ― kaikki nämä asiat osoittivat kohti Messiaan tuloa.
Nyt Messias oli tullut. He saattoivat käsittää Jumalan täyden sanoman.
Ja niin he olivat jo hetken pitäneet pintansa näin.
Siinä yhteisössä, kuten maailmassa nykyisin monissa yhteisöissä, -
Jeesuksen seuraamisella on hintansa.
Heitä vainottiin.
Heitä vainottiin vieläpä ankarasti.
Kukaan ei vielä ollut kohdannut marttyyrikuolemaa, -
mutta monet olivat menettäneet työpaikkansa ja asuntonsa.
Kuvittele sama tänään Lontoossa. Älä anna tämän säikäyttää sinua.
Päättäisit antaa elämäsi Jeesukselle, -
mutta ennen kuin tulisit eteen tai rukoilisimme, sanoisimme: -
"Ennen kuin lähdet tälle tielle, sinun on syytä tietää, -
että viikon loppuun mennessä menetät todennäköisesti työpaikkasi.
Ja sitten noin kuukauden kuluttua menetät asuntosi.
Menetät kotisi. Saat häädön.
Joudut kiertämään paikasta paikkaan, koska sinua vainotaan niin ankarasti -
Jeesuksen seuraamisen tähden, että menetät kaiken.
Ja voi vielä tulla aika, jolloin saatat menettää myös henkesi."
Mahtaisiko sen jälkeen olla vielä innostusta?
Laulaisimmeko: "Ylistä Häntä. Ylistä Häntä"?
Se oli todellisuus, jossa nämä uskovat elivät -
ja jossa monet uskovat elävät tänä päivänä.
Emme toivo sitä itsellemme.
Jeesuksen kutsu opetuslapseuteen on paljon selvempi, -
kun evankeliumi sanoo: "Tule Jeesuksen luo. Kuole itsellesi.
Saat omaksesi paremman elämän Jumalan tulevassa valtakunnassa."
Vainojen keskellä se on paljon loogisempi -
kuin nykyajan julistus: Tule Jeesuksen luo, niin kaikki tarpeesi täytetään.
Saat onnen, menestyksen ja kaikki hyvät asiat, joita elämältä voi toivoa."
Seurakunnassamme tunnustamme, että kaikki hyvä tulee Jumalalta.
Hyvä työpaikka on Jumalan huolenpitoa.
Jumala antaa monia hyviä asioita, mutta seuraamme Häntä rakkaudesta.
Rakastamme Häntä niin, että olemme valmiit menettämään kaiken.
Vaikka tässä elämässä meidän pitäisi kärsiä ja lukea itsemme kärsiviin, -
se on sen arvoista, sillä saamme Häneltä ikuisen elämän -
ja tämä maailma, sellaisena kuin me sen näemme, katoaa.
Sen tilalle tulee uusi maailma, jossa vanhurskaus asuu -
ja Jeesus sanoo: "Hyvin tehty, te hyvät ja uskolliset palvelijat."
Jatkan vielä hieman pidemmälle.
He olivat kokeneet sen verran kärsimystä, -
että osalla heräsi epäily.
Osa alkoi kysellä: "Olemmeko erehtyneet?
Jos Jumala on mukana kristinuskon sanomassa ja sanoma on totta, -
miksi sitten kärsimme, miksi on näin kurjaa ja miksi kaikki menee pieleen?"
He ajattelivat yhä, että jos Jumala on heidän kanssaan, kaikki menee hyvin.
Evankeliumin sanoman ydin ei ole se, että elämässä kaikki sujuu kuin tanssi.
Nytkin on uskovia, jotka ovat vankilassa, jotka kärsivät.
YK on tehnyt selväksi, että Eritreassa kristittyjä vainotaan hirmuisesti.
Pidätyksiä, murhia, raiskauksia. Kaikki Jeesuksen seuraamisen takia.
Kysy kristityiltä Iranissa ja Syyriassa. Jeesuksen seuraaminen käy kalliiksi.
En sano, että se on hyvä. Se on oikein. On oikealla tiellä.
Jeesus sanoi: Varokaa, kun ihmiset puhuvat hyvää.
Täällä meitä vainotaan. Jumalan valta- kuntaan mennään ahdingon kautta.
Rohkaisen teitä. Tuntuuko jo rohkaistulta?
Onko olo jo rohkaistu? Ei oikeastaan.
Asia on seuraavanlainen: -
Sitoutumisessa Jeesukseen kyse ei ole toissijaisista asioista: -
Siunauksista, jotka virtaavat. Kun niitä tulee, iloitsemme niistä. Se on hienoa.
Mutta sanomme: "Mieluummin Jeesus kuin hopeat ja kullat.
Mieluummin Jeesus kuin rikkaudet.
Jos kohtaan vastustusta mutta Kristus on puolellani, se riittää minulle.
Palvelen totista ja elävää Jumalaa. Olen valmis vastoinkäymisiin."
Saanko lujan aamenen?
He ajattelivat: "Ehkä käsitimme väärin.
Meidän pitää varmaan palata vanhaan ja luopua kristinuskosta."
En tiedä, oletko sinä tällä paikalla.
Jos olet luovuttamaisillasi, et luultavasti edes olisi täällä. En tiedä.
Mutta tiedän tämän: meistä jokainen jossain elämän vaiheessa -
tarvitsee rohkaisua pystyäkseen jatkamaan hyvällä tiellä.
Tarvitsemme ystävien rohkaisua: "Älä lannistu.
Luotit ihmissuhteeseen. Se hajosi. Älä välitä. Jumala on kanssasi."
Yritit parhaasi, mutta sait kenkää. Sinua ei ymmärretty.
Moni asia tuntuu olevan vastaan.
Sanot: "Herra, mitä Sinulla on minua vastaan?" - "Ei mitään.
Kaikki yhdessä vaikuttaa parhaaksesi. Luota vain."
Tänään puhun uskollisesta kestävyydestä.
Luetaan katkelma, Hepr. 10:32.
Kirjoittaja, kuka lieneekin, sanoo: "Mutta muistakaa entisiä päiviä, -
jolloin te, valistetuiksi tultuanne, -
kestitte monet kärsimysten kilvoitukset, -
kun te toisaalta olitte häväistysten ja ahdistusten alaisina, -
kaikkien katseltavina, -
toisaalta taas tulitte niiden osa- veljiksi, joiden kävi samalla tavalla.
Sillä vankien kanssa te olette kärsineet..."
NKJV: "Olette kärsineet kanssani kahleissa." Kuulostaa Paavalilta, eikö?
"Olette kärsineet kanssani kahleissa."
"...ja ilolla pitäneet hyvänänne omaisuutenne ryöstön, -
tietäen, että teillä on [taivaassa] parempi tavara, -
joka pysyy."
Tässä tulee tärkeä johtopäätös, j. 35: -
"Älkää siis heittäkö pois uskallustanne, jonka palkka on suuri."
Eli ette tule pettymään.
"Sillä te tarvitsette kestäväisyyttä, tehdäksenne Jumalan tahdon -
ja saadaksenne sen, mikä luvattu on."
Tässä on monia periaatteita.
Yksi tapa varmistaa kestävyytensä -
on tietää olevansa hyvän, rakastavan ja kärsivällisen Jumalan käsissä.
Tulipa eteen mitä tahansa, -
suurempi on se, mikä on sinussa, kuin vastustaja.
"Kristityn vaellus" on John Bunyanin vertauskuvallinen kertomus.
Kirja kuvailee kristityn elämää seuraavalla tavalla.
Se on kuin tuli, joka roihuaa sydämessä.
Paholainen yrittää kaataa kylmää vettä tuleen.
Se yrittää heittää mitä tahansa sammuttaakseen liekit, -
jotka roihuavat sydämessäsi ja sielussasi.
Kuulostaako se tutulta ajoittain?
Mitä enemmän haluat palaa Jeesukselle ja laulaa kuten Jono: -
"Roihua! Tee sydämestäni palava", yllesi kaadetaan kylmää vettä.
Kohtaat vastustusta. Sinulle nauretaan.
Olet väärässä ihmisten mielestä.
Vastaväitteitä. Joskus jopa omat veljesi ja sisaresi -
tietävät tarkalleen, miten latistaa sinua.
John Bunyan kehottaa kurkistamaan kulissien taa.
Kulissien takana Jeesus valaa lisää bensaa liekkeihin.
Lietsoo tulta. Varmistaa, ettei tuli ikinä sammu.
Vihollinen tai ystäväsi kaatavat kylmää vettä -
hengellisyytesi ylle, latistavat sinua.
Mitä enemmän tulee vastustusta, sitä kovemmin Jeesus tekee työtä.
Olet sellaisen Jumalan käsissä, joka ei ikinä petä sinua. Ylistäkää Häntä.
Heprealaiskirjeestä kokonaisuutena käy ilmi, että ne monet tavat, -
joilla Jumala rohkaisee meitä pysymään oikealla polulla, -
eivät aina ole hauskoja.
Toisin sanoen Herra myös kurittaa ja ojentaa.
Hän ei kaada yllemme kasoittain tuomioita.
Mutta Hän sallii kurituksen, -
jotta me oppisimme Hänen rakastavan kurinsa kautta.
Niinä hetkinä, kun koet Jumalan käden kurittavan sinua, iloitse.
Heprealaiskirje sanoo kurituksen osoittavan, -
että todella olet Jumalan lapsi.
Joskus vastukset ja vastoinkäymiset ovat juuri niitä asioita, -
joista sinun tulee iloita osoituksina, -
että Jumala rakastaa sinua yhä ja että olet Hänen lapsensa.
Hän rakastaa sinua niin, ettei Hän jätä kurittamatta.
Mutta tiedämme, että näitä tuomioita tai kurituksia -
ei tule käyttää ikuisen pelastuksen menettämisen uhkauksena.
Kun lukee Heprealaiskirjettä ja törmää kristityille annettuihin varoituksiin, -
on virhetulkinnan vaara, -
jos luulee niiden uhkaavan pelastuksen menettämisellä.
Sellainen ei ole motivoivaa.
Motivoivaa tässä on, että kun vaeltaa Jeesuksen kanssa, -
Hän ylläpitää sinua ja tahtoo sinun kantavan yhä enemmän hedelmää.
Tutkitaan, miten voimme Pyhän Hengen avustuksella -
omalta osaltamme lisätä kestävyyttämme.
Ensinnäkin opi parantamaan muistiasi, hengellistä muistiasi.
"Muistakaa entisiä päiviänne."
Muistelkaa, millaista se oli silloin. Muistatteko?
Olitte niin rakastuneita Jeesukseen, -
että mikään ei ollut teille liikaa.
Olitte valmiit kestämään kaiken.
Vaikka itse vältyitte kärsimykseltä, tuitte niitä, jotka kärsivät.
Kärsitte heidän kanssaan. Jaoitte heidän osansa.
Olitte jopa valmiit kärsimään itse osoittaaksenne rakkautenne heille.
Olitte valmiit kestämään mitä vain ja vieläpä iloiten.
On parempi kärsiä näin. Emme elä tämän maailman siunauksia varten.
Maallista hyvinvointia varten.
Ymmärrämme, että tulevaisuutemme on valoisa ja menemme kohti jotain.
Uskomme on kiinnitetty näkymättömään, ei näkyväiseen.
Se on jotain tosi rohkaisevaa.
Tässä kirjoittaja, kuka lieneekin, esitti heille todisteita, -
että he olivat todella pelastuneita ja heissä oli tapahtunut jotain, -
sillä ilman Jumalan armoa kukaan ei kestä sellaisia asioita iloiten.
Olen viime aikoina ollut todistajana monille ei-kristityille. Kuullut heitä.
Olen kysellyt, miksi he toimivat niin kuin toimivat. Nähnyt, miten he elävät.
Olen huomannut erään häiritsevän asian, -
mutta selitän asian kyllä.
Olen huomannut, että yleisesti ottaen ei-kristityt -
ovat paljon johdonmukaisempia kuin kristityt.
Onko se teistä häiritsevää? Tiedätte kuitenkin, mitä tarkoitan.
He sanovat: "Elämme tämän maailman asioita varten.
Jumalaa ei ole. Jos on, se ei ole meille tärkeää.
Kyse on vain siitä, mitä näemme, tunnemme ja kosketamme -
ja mistä nautimme nyt. Voimme löytää elämäntarkoituksen ja joitain arvoja, -
kuten kaikille yhteisiä arvoja. Esimerkiksi: "Tee hyvää ihmisille", -
"Rohkaise" ja "Älä satuta toisia".
Sitten voimme valita oman polkumme ja nauttia valitsemistamme asioista.
Ei-kristityssä maailmassa tämä toimii liki sataprosenttisen johdonmukaisesti.
He elävät johdonmukaisesti niin kuin tämä maailma olisi kaikki mitä on.
Oletteko samaa mieltä? Ei sata- prosenttisesti. Palaan siihen kohta.
Me kristityt taas uskomme, ettei tällä maailmalla ole lopulta merkitystä.
Olimmepa tässä maailmassa rikkaita tai menestyneitä, -
terveitä, arvostettuja, naimisissa tai mitä vain, -
loppujen lopuksi nämä asiat eivät ole ensisijaisen tärkeitä.
Elämme Kristusta ja Hänen valtakuntaansa varten.
Kuten Mooses, mekin mieluummin kärsimme Jumalan kansan kanssa -
kuin hylkäämme uskon elämän nautintojen takia.
Emmekö uskokin näin?
Miten johdonmukaisia olemme?
Uskon, että ei-kristityt ovat usein johdonmukaisempia kuin me.
Mutta eräs asia on heidän puolellaan. Syntiluonto ajaa toteuttamaan itseään.
Syntiluonto varmistaa, että he ovat täysin johdonmukaisia.
Paholainen viitoittaa tien helvettiin sataprosenttisen johdonmukaisesti.
Mutta meillä on jotain enemmän, Pyhä Henki.
Mitä enemmän avaudumme Hänelle, voimme huomata, -
että tulemme Hänen avullaan yhä johdonmukaisemmiksi.
Niinpä Heprealaiskirjeen kirjoittaja sanoo: Muistakaa, millaista se oli, -
kun teitä kohtasi se kärsimys.
Te kestitte monet kärsimyksen kilvoitukset.
Olette jo selviytyneet voittajina suurista vaikeuksista.
Olette tulleet pitkälle. Jumalan hedelmä elämässänne -
on jo saanut pysyvän paikan. Älkää mokatko sitä nyt.
Älkää tunaroiko nyt.
Ehkä olet sanonut: "Minulla ei ole voimia tähän.
En tiedä, selviänkö tästä."
Jumala sanoo: "Älä luovuta. Olet selvinnyt jo monesta.
Olet palvellut minua. Olet taistellut ja saavuttanut monia voittoja.
Älä anna periksi nyt. Muista, millaista oli alussa.
Jatka samaan tapaan."
Ja niin Heprealaiskirjeen kirjoittaja kertoo: -
Loppujen lopuksi haluan teidän tietävän tämän: -
Olette päässeet hyvään alkuun. Älkää pysähtykö nyt.
Jatkakaa. Kestäkää. Tuli mitä tuli.
Mikään este ei ole liian suuri, sillä Jumala on kanssasi.
Jatkakaa eteenpäin. Olkaa sinnikkäitä. Kestäkää.
Jumala on kanssanne. Älkää antako periksi. Ette tule katumaan sitä.
Jae 35 osoittaa meille jotain.
Tämä on toinen tapa.
Toinen tapa varmistaa, että kestämme.
Se liittyy rohkeuteen.
"Älkää siis heittäkö pois uskallustanne, jonka palkka on suuri."
Älkää heittäkö sitä pois.
Ensinnäkin se tarkoittaa, että on olemassa rohkeus.
Olet saavuttanut varmuuden.
Usko ei ole sokeaa luottamista.
Usko voidaan perustella.
En väitä, että keräämme perusteita ja vakuutamme itsemme uskosta.
Ei. Usko on Jumalan yliluonnollinen lahja. Pyhän Hengen työtä.
Usko on jumalista todistusta ja luottamusta, hengellistä kykyä.
Niin kuin meillä on kädet koskea ja silmät nähdä, -
meillä on usko käsittää näkymätön.
Se on yliluonnollista. Se ylittää järkiperäiset ja muut perustelut.
Siitä huolimatta uskolla on perusteita.
Uskon, että meidän on tärkeää tutkia uskomme perustusta, -
jotta pysymme vastaamaan niille, -
jotka kysyvät meissä olevan toivon perustusta.
Jotta voimme esitellä Kristuksen yhteiskunnalle, -
joka ei ainoastaan korosta tunteita -
vaan joka väittää perustavansa kokemuksensa totuuteen.
On hetkiä, jolloin rohkeutemme on uhattuna.
Se voi johtua esimerkiksi jostain vaikeasta tilanteesta.
Jeesus teki selväksi kylväjä- vertauksessa, että on monia syitä, -
miksi orjantappurat tukahduttivat oraan, niin ettei se tuota satoa.
Hän mainitsi rikkauden viettelyksen, -
tämän maailman huolen ja muut himot.
Siinä kyse ei siis ole älyllisestä vaan toisenlaisesta epäilystä: -
Elämä menee meiltä ohi. Elämä on liian vaikeaa.
Jumala ei auta niin kuin haluaisimme.
Tai himoitsemme muita asioita ja teemme niistä epäjumalan.
Ne asiat tappavat uskosi ja kuihduttavat satosi.
Tässä sanotaan kuitenkin: "Älkää heittäkö pois uskallustanne."
Heidän uskalluksensa perustui evankeliumiin itseensä.
Heprealaiskirjeen alkuluvut sanovat ja muistuttavat, -
ettei evankeliumi tullut tyhjiöön. Se ei ollut pelkkä julistettu sanoma.
Jumala vahvisti sanansa ihmein, merkein ja Pyhän Hengen lahjoin.
Etenkin heprealaiset löysivät sanalle vahvistuksen Vanhasta testamentista.
He näkivät, että Vanhan testamentin lupaukset ja opetus -
täyttyivät Kristuksessa. Oli ihana varmuuden tunne, -
että se oli totuus.
Se oli ainoa, tosi ja elävä tie, jonka Jumala oli valmistanut alusta asti.
Se oli yksi ilmestyksen virta. Se ei ollut arvelua.
Jumala paljasti itsensä ja valmisti meidät Jumalan tuloa varten.
Muistakaa se varmuus. En tiedä, mihin uskalluksenne perustui.
Minun uskallukseni perustui siihen, että olin kohdannut Kristuksen.
Tiesin, että Hän oli todellinen. Että Hän elää.
Se ei ollut älyllinen ponnistus. Myöhemmin tutkin myös, -
mitä älyllisiä seurauksia sillä on.
Tein sen uudelleen kymmenen vuotta sitten. Tutkin alusta asti nähdäkseni -
hypoteettisesti, onko Jumalaa olemassa.
En epäillyt sitä. Tutkin perusteita uskolleni, että on olemassa Jumala, -
voidakseni vastata epäilijöille ja Jeesuksesta kiinnostuneille.
Huomasin tehtyäni tutkimuksen kymmenen vuotta sitten, -
että olen kristitty yhdestä syystä: Hänen nimensä on Jeesus.
Uuden testamentin opetuksessa Jeesuksesta ja Hänen elämästään -
on varmuus, sillä opetukselle Jeesuksesta ei ole muuta selitystä -
kuin että Jeesus todella eli täällä.
Kukaan ei ole sepittänyt sitä. Sille ei olisi ollut aikaa.
Ensimmäiset opetuslapset uskoivat, että Jeesus oli tullut Jumalana lihaksi,
kuoli ristillä ja heräsi kuolleista. He olivat kuulleet Häntä, nähneet Hänet -
ja julistivat, että Hän oli kuolleista noussut Jumalan Poika.
Vain yksi asia, joka kuvailee tai selittää sitä julistusta tyydyttävästi,-
tapahtui viikkoja tapahtumien jälkeen.
Ainoa selitys on, että Jeesus todella tuli ja teki nuo asiat.
Voimme luottaa evankeliumin historialliseen paikkansapitävyyteen.
Voimme luottaa Raamatun opetuksen uskottavuuteen.
Voimme luottaa omaan kokemukseen: olemme kohdanneet Jeesuksen.
Hän pitää kiinni meistä. Hän on muuttanut elämämme täysin.
Joskus on vaikeaa. Pimeinä hetkinä epäilemme Jumalan olemassaoloa.
Varmuus, joka meillä oli alussa, nousee ylös kuin korkki.
Laita korkki valtameren pohjaan. Se pompahtaa pintaan joka kerta.
Se on kuin sisäinen kompassi, joka löytää aina pohjoisen.
Heiluta sitä miten vain, mutta aina se osoittaa lopulta oikeaan suuntaan.
Se on meissä olevan Jumalan uskon ja elämän luonto.
Paavali, tai kuka kirjoittaja olikin, sanoo: Älä heitä sitä pois.
Ei sanota: "Älä hukkaa sitä." Tai: "Älä anna sen väsähtää."
Hän sanoo: "Älä heitä sitä pois."
Ainoa tapa päästä siitä eroon on heittää kompassi pois.
Tai pyyhkiä varmuus pois tahallaan. "Älkää tehkö sitä", hän sanoo.
"Älkää heittäkö sitä pois. Virittäkää se uudelleen."
Tuo varmuus auttaa kestämään.
Hän sanoo: Nyt teillä on kaikki. Mutta tarvitsette vielä yhtä asiaa.
Yhtä asiaa. Muistakaa, millaista se oli.
Olette kestäneet, selviytyneet. Älkää antako periksi nyt.
Toiseksi: Teillä on uskallus. Älkää heittäkö sitä pois.
Kolmanneksi: Tarvitsette vielä yhtä asiaa.
Pieni mutta merkittävä asia.
Hän sanoo: Enää tarvitsette vain kestävyyttä.
Tarvitsette enää Pyhän Hengen apua -
ja sitoutumista omalta osaltanne: En aio palata takaisin.
Mitä ikinä se vaatiikin. Olipa elämäni miten sekaisin tahansa.
Mitä vaikeuksia onkin.
Miten heikolta, altavastaajalta ja kyvyttömältä tuntuukin.
En aio antaa periksi. Jumala on kanssani.
Hän auttaa minut voiton puolelle.
Hän antaa lupauksen. Tätä on aliarvioitu todella.
Se on kuitenkin totta. Hän sanoo: Tehtyänne Jumalan tahdon -
saatte palkan. Lupaus toteutuu teille.
Emme elä välitöntä tyydytystä tai täyttymystä varten.
Toki matkan varrella on siunauksia.
Mutta kyse on yksin siitä, -
että odottaa hetkeä, jolloin olemme olleet uskollisia.
Vastoin kaikkia todennäköisyyksiä. Vaikka olemme kompuroineet.
Ja kaatuneet.
Ajoittain näytti, ettemme selviä.
Ellei se ole tuttua, olet vauva kristinuskossa.
Olen ollut siinä pisteessä monta kertaa.
Mutta siitä huolimatta -
meitä kannattelevat Jeesuksen käsivarret.
Hän nostaa meitä. "Pää pystyyn. Älä anna periksi. Ei enää pitkä matka.
Ole uskollinen. Tule aina luokseni.
Huomenna ― lue ja rukoile.
Huomenna ― seuraa Jeesusta.
Huomenna ― suuntaa elämäsi kurssi sinne, minne aiot mennä.
Ja Jumala hoitaa loput.
Suomennos: Marianne Tenetz