Tervetuloa katsomaan Katselkaa Herran tekoja- ohjelmasarjaa.
Kerromme Jumalan ihmeistä ja Jumalan johdatuksesta.
Kerran meidän viereisessä pöydässä istui viisi nuorta miestä.
Olimme muistaakseni syömässä pikaruokahampurilaispaikassa.
Olimme silloin Amerikassa.
Kerroimme nuorille miehille Jeesuksesta -
ja Pyhän Hengen johdatuksesta elämässämme.
Sanoimme, ettei kukaan ihminen ole pyhimys.
Olemme kaikki Jeesuksen veren tähden puhdistettu synneistämme.
Kukaan ei ole täydellinen.
Emme siis ole pyhiä, että Pyhä Henki meitä johdattaa.
Jeesuksen veri on tehnyt meidät Jumalalle kelvollisiksi.
Kuka vaan meistä voi sen tähden saada täyttyä Pyhällä Hengellä -
ja kokea Jumalan johdatusta elämässään.
Heistä kukaan ei ollut henkilökohtaisesti uskossa.
Muutama heistä oli katolisia ja siksi halusimme kertoa, -
että Raamatussa ei ollut pyhimyksiä.
Maria oli tavallinen ihminen, jolle Jumala ilmestyi.
Ainakin yksi heistä oli todennäköisesti juutalainen.
Siksi halusimme puhua heille myös Jeesuksesta erityisesti.
Siitä, kuka Jeesus on.
Kun olimme jonkin aikaa jutelleet, -
he keskustelivat, pitäisikö nyt lähteä toiseen kaupunkiin.
He olivat opiskelijoita Etelä-Amerikan eri maista kaikki.
Olivat tulleet Amerikkaan opiskelemaan ilmeisesti yliopistoon.
Olivat nyt tässä kaupungissa ja pohtivat lähtöä toiseen kaupunkiin.
Sitten he sanoivat meille: "Sanokaa te, mihin meidän tulisi mennä."
Kysyimme: "Haluatteko, että rukoilemme, että Jumala johdattaisi?
He sanoivat: "Joo." Niin me sitten rukoilimme siinä.
Heti rukouksen päätteeksi -
vanhempi nainen ilmestyy jostain pöydän päähän -
ja tuli puhumaan meille ja näille nuorille:
"Seurasin teitä. Olette hienoja ihmisiä, hienoja nuoria.
Toivoisin, että jäätte tähän kaupunkiin.
Toivotan teidät tervetulleiksi tähän kaupunkiin."
Hän ei ollut kuullut puheitamme. Ei tiennyt, mitä olimme puhuneet.
Mutta hän toi ihmeellisen sanan tähän hetkeen.
Nuoret katsoivat toisiaan ja joku sanoi toisille: -
"Tämä oli merkki, merkki Jumalalta." He päättivät jäädä siihen kaupunkiin.
Niina sanoi: "Onhan se ihmeellistä, että juuri kun rukoilimme, -
joku ihminen vain saapuu tähän ja kertoo, -
että olette tervetulleita olemaan tässä kaupungissa.
Oslossa Niina kävi kävelyllä ja tapasi erään unkarilaisen miehen.
Niinalle tuli kokemus, että miehelle pitäisi sanoa, -
että hänestä tulee mieleen Uusi-Seelanti.
Niin hän sitten sanoi sen miehelle.
Mies sanoo: "Ai, olen itseasiassa Uusi-Seelanti fani.
Olen käynyt siellä."
Mietimme, olisimmeko tavanneet hänet Uudessa-Seelannissa, -
koska tapasimme siellä monia ihmisiä, kun kävimme siellä.
Mutta emme voi tietää sitä. Vai antoiko Jumala tämän merkiksi.
Niin Niina sai kertoa miehelle Jeesuksen veren voimasta.
Että Jeesuksen veri on pelastuksemme hinta. Mies kuunteli.
Ja näin tästä tuli tällainen ihmeellinen hetki.
Mutta tämän ohjelman aihe on veren merkki.
Veren merkki oli Egyptissä israelilaisilla ovenpielissä.
He sivelivät ovenpielet Karitsan verellä -
eikä tuhoajaenkeli päässyt kulkemaan niistä ovista, joissa oli veren merkki.
Se oli kuva Messiaan verestä, puhtaan Karitsan verestä, -
jonka Herra tahtoo meihin laittaa, -
ettei vihollisella ole meihin mitään osaa, -
kun olemme Jeesuksen verellä puhdistetut ja sivellyt.
Me kristityt olemme tottuneet viettämään ehtoollista.
Joskus rukoilin: "Herra, en usko inhimillisiin ns. sakramentteihin, -
jotka ovat tapoja, uskonnollisia toimituksia."
En halua toimittaa mitään sellaisia.
Haluan aina ymmärtää, mistä on kysymys.
Mitä Herra tahtoo milläkin asialla.
Ehtoollinen oli kysymys, jota halusin paremmin ymmärtää.
Olin sen ymmärtänyt ihan oikein, mutta halusin selittää sen itselleni.
Jumala avasi minulle, -
että ehtoollinen on itse asiassa uhrialttarille tulemista.
Enää ei tarvita uhreja, vanha selitys oli, että eläinuhreja tarvitaan.
Ne olivat ihmisille kuva siitä, että olemme niin syntisiä, -
että viaton eläin piti tappaa tehdyn synnin takia.
Jeesus on annettu uhriksi uudessa liitossa.
Enää ei tarvitse toimittaa uhria temppeliin, -
jossa pappi toimittaa uhrin, -
vaan Jeesus antoi uhrin synneistämme.
Tulemme ehtoollisessa uhrialttarille katsomaan Jeesuksen uhria.
Muistelemme sitä. Jeesus sanoi: "Tehkää se minun muistokseni."
Saamme muistella uhria.
Uhrihetki oli puhutteleva jo vanhassa liitossa, -
kun jokainen uhria tuonut ymmärsi, että uhri, eläin kuolee syntieni takia.
Syntini ovat niin pahoja, että viattoman täytyy kuolla sen tähden.
Se on niin paha asia.
Nyt tulemme Jeesuksen ristin juurelle ehtoollisella katsomaan -
ja tutkimaan itseämme. Herra, anna minulle syntini anteeksi.
Olen syntinen. Kiitos, että olet antanut itsesi.
Ymmärrämme synnin vakavuuden ja tutkimme itseämme uhrialttarilla.
Ihmeellinen hetki. Se on hetki, jossa ei tarvita uusia uhreja, -
vaan katsomme jo täytettyyn työhön, annettuun uhriin.
Jeesuksen ihmeelliseen rakkauteen.
Se on puhutteleva hetki.
Kuinka puhuttelevaa se onkaan, -
kun katsomme sitä, että Jeesus, Jumalan rakkaus on niin suurta, -
että Hän antoi itsensä uhriksi synneistämme.
Se on valtavan puhuttelevaa ja vaikuttavaa.
Se puhuu meille valtavasta rakkaudesta -
ja kasvattaa meitäkin tuohon rakkauteen.
Uhrialttarille tuleminen, Jeesuksen uhrin ääreen tuleminen, -
on ihana hetki. Toivon, että kun seuraavan kerran käyt ehtoollisella, -
tulet uhrialttarille herkin sydämin.
Käsitä se, miten paljon sinua on rakastettu.
Ja toisaalta, miten vakavaa synti oli.
Ja kuinka Jeesus uhrin antaessaan voitti elämässäsi vihollisen vallan -
ja teki tyhjäksi perkeleen teot.
Hän on tullut tekemään tyhjäksi perkeleen teot elämässämme.
Voi miten siunattua ja ihmeellistä on käydä ehtoollisella.
Erään kerran Jumala puhui minulle Suomessa.
Laski ajatuksen sydämelle, -
että mitä jos olisi joku ilman hattua pakkasella kylmässä.
Tämän ajatuksen jälkeen, heti kohta, ajelimme kaupungilla.
Oli todella kylmä päivä -
ja siellä oli kalju mies kaverinsa kanssa kävelemässä.
Kauhean hurjalta tuntui itsestä jo hatun kanssa se kylmyys.
Mutta ilman hattua. Pysäytimme auton ja kävimme viemässä hatun.
Saimme jakaa myös evankeliumia heille.
Tuntui, että Jumala johdatti siihen.
Juuri oli tullut ajatus ja heti perään olikin sellainen ihminen.
Heille olikin selvästi ajankohtainen se evankeliumin asia.
Muistuu mieleen niin ihania todistuksia siitä, -
miten jotkut ihmiset ovat saaneet kuulla evankeliumia.
Haluan kertoa turkkilaisesta bussikuskista.
Olimme tavanneet turkkilaisen miehen, joka oli jutellut kanssamme.
Kerroimme hänelle Jeesuksesta ja ihan hiljattain kävimme uudestaan.
Kas vain, tämä sama ihminen oli ajamassa siellä samaa linja-autolinjaa.
Muistin hänet ja kysyin: "Muistatko meitä?"
Hän sanoi muistavansa. Hän muisti, mitä puhuimme.
Hän toisti sanoman, jonka olimme hänelle tuoneet.
Se ilahdutti minua. Ei tämä ole turhaa.
Me ikään kuin kylvämme siemeniä ja ne jäävät itämään maanpinnan alle.
Jollekin ihmiselle ne meidän tuomat sanat ovat tärkeitä.
Amerikassa oli sellainen tilanne ennen sapattiin laskeutumista, -
joskus perjantaina.
Kojua oli pitämässä kojua kaksi ortodoksijuutalaista miestä.
Heillä oli sellainen teltta pystyssä ja isot kaiuttimet soitti musiikkia.
Pöydällä oli jaettavaa materiaalia.
Heillä oli jonkinnäköinen sanoma.
Kun tulimme paikalle ja huomasimme, he haluavat jutella meidän kanssa, -
niin meillä oli niin paljon kerrottavaa heille Jeesuksesta ja kaikista asioista.
Heillä oli ikään kuin pieni häivähdys, -
ikään kuin aavistus Jumalan ilmoituksesta.
Meillä oli se Raamatun ilmoitus. Olimme lukeneet koko Raamatun.
Tiesimme kertoa, miten ne asiat avautuvat uudessa liitossa -
ja miten se ohjaa meidät katsomaan Messiasta.
He yrittivät kertoa, että Messias on tullut.
Eräs nimeltä mainitsematon rabbi, jo edesmennyt mies, -
olisi ollut tämä heidän messiaansa.
Yritimme kertoa, että eihän se mies ollut neitsyestä syntynyt.
Ei se kantanut ristille syntejämme.
Eihän se kuollut kantaen sairauksiamme.
Emme parane hänen nimessään rukoillen.
He yrittivät myöntää, että kyllä, mutta ei heillä ollut perusteita siihen.
Lopulta intoa puhkuen kerroimme Jeesuksen messiaanisuudesta ja -
kerroimme kaikkia niitä lupauksia Raamatusta.
He sanoivat, etteivät voi jutella enää.
Että heillä on kiire siinä työssä, eli siinä julistustyössä.
Sanoin, että meilläkin kiire.
Kiire kertoa juutalaisille ja kiire kertoa myös pakanoille.
Oikeastaan evankeliumilla on kiire.
Niin moni ihminen tänäkin päivänä kuolee -
ilman, että on koskaan kuullut Jeesuksesta. Kiirehditään.
Rukoillaan elon Herraa lähettämään enemmän työmiehiä elonpelloille.
Rukoillaan kiivaammin.
Antaudutaan enemmän rukoukseen pyytämään sieluja Jeesukselle.
Herra, pyydän näiden kahden orto- doksijuutalaisen miehen puolesta, -
että he saisivat kääntyä tuosta lakitieltään seuraamaan Sinua, -
elävää Jeesusta, elävää Pelastajaa.
Pyydän kaikkien näiden lähimmäistemme puolesta.
Herra, milloin? Käännä heidän suuntansa.
Käännä heidät iankaikkisenelämän tielle.
Ilmesty heille Pyhän Henkesi kautta.
Ilmesty niin, että he voivat käsittää, -
että pelastussanoma on vastaanottamisen arvoinen.
Siunaa ystäviä, joiden puolesta rukoilemme.
Joiden puolesta katsojat rukoilevat. Siunaa Sinä heitä.
Kun sanon siunaa, tarkoitan kaikkea hyvyyttä, -
Sinun moniulotteisuutta astumaan heidän elämäänsä.
Kosketa, valtaa Pyhällä Hengelläsi. Armahda, uudista.
Anna uskon henki. Kiitos Jeesus.
Ystävät, Katsellaan Herran tekoja.
Tekstitys: Satu Patovaara