MEELTE UUENDAMINE
Kui kristlaseks said, öeldi sulle, et oled uus loodu Kristuses
Kõik vana on möödas, uus on sündinud.
Sa pole enam pimeduse riigis, vaid Jumala Poja riigis.
Sa pole enam Aadamas, vaid Kristuses.
Ütlesid: "Hea küll, ma usun seda, kuid miks ma seda ei tunne?
Mul on ikka mu endised vead ja probleemid."
Oled sa kunagi mõelnud nii?
No vähemalt peaksid,
sest kui see kõik vastab tõele,
siis kuidas sa teed ikka neid asju, mida ennegi tegid?
Omad samu reageeringuid, probleeme ja harjumusi.
Las ma selgitada seda.
Esiteks selgitus ja siis näide.
Aadam ja Eeva sündisid nii füüsiliselt kui vaimselt elavatena,
kuid tänu patule surid nad vaimselt.
Füüsiline surm tuli hiljem.
Tänu vaimsele surmale said nad lahutatud Jumalast.
Iga inimene, kes peale seda siia ilma sündis,
oli juba vaimselt surnud tänu üleastumistele ja patule.
Neil polnud ei Jumala ligiolu ega teadmisi Tema teedest.
Nii et nad kõik õppisid elama sõltumatuna Jumalast.
"Kas mina ka?"
Jah, sina ka. Me kõik.
Me omandasime need asjad erinevalt, kuid me tegime seda -
erinevad kaitsemehhanisimid, lihalikud käitumismallid,
toimetuleku ja edu mehhanismid
vastavalt oma inimlikele võimetele ja võimalustele.
Kuid siis jõudsime üks päev Kristuse juurde.
Sündisime uuesti ja saime uueks Kristuses.
Kõik vana sai mööda, uus tuli esile.
Kuid keegi ei vajutanud "puhasta"-nuppu me meeltes.
Kõik, mis oli programmeeritud minu meeltesse ja mällu,
oli ju endiselt alles.
Seetõttu ütlebki Roomlastele 12:2
"Ja ärge muganduge praeguse ajaga,
vaid muutuge meele uuendamise teel,
et te katsuksite läbi, mis on Jumala tahtmine,
mis on hea ja meelepärane ja täiuslik."
Selleks pole mingit kiirmeetodit.
Siinkohal näide selle kohta.
Kui ma olin enne Vietnami sõda mereväes -
ammu aega tagasi.
Olles mereväes,
pöördusime me oma kapteni poole, kui "vana mehe" poole.
Minu esimene kohuse täitmine toimus Aasias
ja minu esimene "vana mees" oli täiega niru vana mees.
Ta oli tegelikult üks paras joomar.
Ta jõi teiste juhtidega igal õhtul ja alandas oma ohvitsere.
Ta oli üks paras pähkel.
Kuid ma pidin võtma teda kui oma "vana meest"
ning alluma talle.
Kui tahtsin sel laeval ellu jääda, edukas olla ja edasi liikuda,
pidin omama temaga häid suhteid.
Kuniks kord ühel päeval ta saadeti minema
ja me ei näinud teda enam kunagi.
Ei mingit suhet ega talle allumist enam.
Tuli uus "vana mees", kes oli tegelikult täitsa hea.
Kuid mida te arvate,
kuidas ma jätkasin oma teenimist seal laeval?
Nii, nagu mind oli koolitatud teenima eelmise "vana mehe" all,
kuniks õppisin tundma uut "vana meest".
See on kogemus, millest igaüks meist on läbi minemas.
Me kõigi meeled on seadistatud elama sõltumatult Jumalast.
See on muide see, mida lihalik loomus endast kujutab.
Inimese võimekust saada ise hakkama,
sõltumatuna Jumalast.
Nii et sa oled harjunud sellega.
Tulles aga Kristuse juurde, tuleb teatud asjad ümber õppida
ja oma meeled ümber seadistada.
Meie tänases piiblilõigus 2 Korintlastele 10:3-5, on öeldud:
"Sest ka lihalikus ihus elades ei sõdi me selle loomuse järgi."
Ehk teisisõnu:
me ei pea seda lahingut füüsiliste reeglite järgi.
"Meie võitluse relvad ei ole ju lihalikud,
vaid need on Jumalas vägevad kindluste mahalõhkumiseks.
Me kummutame targutused ja purustame iga kõrkuse,
mis tõstab end jumalatunnetuse vastu,
ja me võtame vangi Kristuse sõnakuulmisse kõik mõtted."
Mil moel need kindlustused tõusevad jumalatunnetuse vastu?
Isegi, kui võtaksid ette ilmaliku arenguteooria,
siis selles oleksid samad kokkulepped.
Sündides siia ilma, on su meeled ja mõistus kui puhas leht.
Beebina puudub sul sõnavara ja su pilk ei suuda keskenduda.
Nii et sa hakkad tasapisi ümbruskonda omaks võtma.
See on ka peamiselt see, kuidas me suhtumised kujunevad -
sinu oma maailmavaate kaudu.
Meie esimene lapselaps Sammy sündis armsasse kristlikku perekonda,
kus emme-issi ja kõik muud sugulased armastavad Jumalat ja käivad kirikus.
Ehk siis päris selline normaalne keskkond.
Nii et väikese Sammy maailmavaade on päris positiivne.
Ta lehvitab kaubakeskuses inimestele ja alustab nendega suhtlemist,
kuna arvab, et kõik on ta suhtes kenad ja armastavad nagu koduski.
Kuid üks päev ta avastab, et on olemas ka teine maailm.
Teisalt võib olla üks teine väike poiss,
kes isegi ei tea, kes ta isa on.
Ta emal on mitmeid partnereid, kellest osad on poisile peksa andnud.
Milline on selle poisi maailmavaade?
Milline on tema arusaam reaalsusest?
Selline, et maailm on üks julm paik.
Mõte, et ma pole midagi väärt.
Kumb neist kahest poisist vajaks rohkem Jumalat?
Mõlemad võrdselt,
sest mõlemad on sündinud patuse loomusega.
Ehk siis end ümbritsevat saab võtta kahel moel:
1. Sind ümbritsevate kogemuste kaudu.
Kodu, kus kasvasid; koolid, milles käisid;
kogudus, kus käisid või ei käinud.
Mu väike pojapoeg rääkis 2-aastaselt ilma vaevata inglise keelt.
Ma õppisin 2 aastat kreeka keelt, nii et ajud suitsesid,
kuid ei osanud sellest hoolimata kreeka keeles suhelda.
Kuid me pojapoeg lihtsalt ammutas oma keeleoskuse
teda ümbritsevast keskkonnast.
Pani ilma pingutamata aluse öeldise ette.
Kuid küsimus pole ka vaid sind ümbritsevates kogemustes.
Muide, ka ühes peres kasvavad lapsed
võivad reageerida täiesti erinevalt tänu oma isiklikule valikule,
mida nad ka teevad.
Mu pojatütar on pojapojast üsnagi erinev,
kuigi mõlemal on üks kodu ühed vanemad ja üks kogudus.
Kuid kõik see on seotud ka traumaatiliste kogemustega.
Ehk siis su meeled saavad mõjutatud tänu teatud traumadele,
mida oled kogenud.
Olgu selleks siis lähedase surm, vanemate lahutus,
lahkuminek kallimast, ükskõik, milline vägivald.
See jätab jälje su ajju, mille mõju kestab elu lõpuni.
Selle jaoks pole "kustuta"-nuppu, nii et see on endiselt su meeltes.
Me elame siin maa peal,
kuid Piibel ütleb, et me ei tohiks muutuda selle maailma sarnaseks,
sest see on igati võimalik.
See, et oled usklik, ei takista sind lugemast valesid raamatuid,
vaadata valesid filme, omada valesid sõpru
ja teha valesid asju.
Sul on valikuvabadus seda kõike teha.
Kuidas need asjad esile tõusevad?
Niipea, kui puutume kokku selle maailmaga...
Te lähete siit täna ära,
võib-olla kuhugi välja sööma, kus ees ootab ka magustoidu menüü.
Olgu peale, see on teemaväline.
Kuid te kogete kiusatusi.
Kiusatuse kogemine ise pole patt,
sest kui see oleks, oleks Jeesus suurim patune kõigist,
kuna Ta koges kõiki inimlikke kiusatusi,
kuid ei teinud siiski pattu.
Kiusatus saab alati alguse väikesest mõttest: "Ma tahan seda.
See näeb hea välja!"
Asja võti peitub selle mõtte alistamises Kristuse sõnakuulelikkuse alla.
Nägin üht karikatuuri, mis seda väga ilmekalt kirjeldab.
Selle mõtted oli järgmised:
"Ma lähen autoga sõitma, aga hoian toidupoest eemale."
"Sõidan küll toidupoest mööda, aga sisse ei lähe."
"Lähen küll toidupoodi,
aga mitte magusa lettide juurde, kus kommid on hetkel soodukaga."
"Vaatan, aga ei võta ühtegi."
"Valin küll midagi välja, aga ei osta."
"Ostan, aga ei ava seda."
"Avan, aga ei nuusuta; nuusutan, aga ei puutu."
"Puudutan, aga ei maitse; maitsen, aga ei söö."
Söö, söö, söö!
Ja korraga sa söödki!
Ja siis sa ütled: "Aga Jumal,
ise ju lubasid valmistada väljapääst tee!"
Ta valmistaski! Aga millise sammu juures? Esimese?
Kus olid öeldud: "Ma lähen sõitma."
Milleks üldse minna sõitma?
Sellest on näha, et inimesel juba neelud käivad
ja seetõttu on juba liiga hilja.
Me kõik oleme naiivsed, arvates, et võime liikuda ühest etapist teise
ja jääda seisma, millal iganes soovime.
No tegelikult ikka mitte!
Kui oled juba sellele teele asunud, toob see igasugu asju esile -
ka füsioloogilises mõttes.
Las ma tuua siia ühe näite.
Oletame, et sul on aastaid olnud probleeme himuga.
Pornograafia jms.
Sa lähed siit täna ära ja sulle meenub,
et teil pole kodus hommikuks piima.
Sul on variant kas minna kohalikku turvalisse kodupoodi,
kus ei müüda igasugu muud jama,
või sa lähed ühte teise kohta,
kus müüakse ka õlut ja pornograafilisi ajakirju.
Kumba sa lähed?
Valik on sinu.
Jumal on sulle valmistanud väljapääsutee kohaliku poe näol,
kust oma piim ära osta.
Aga sa otsustad teisiti
ja hakkad liikuma selle teise koha suunas.
Mis juhtub teel sinna?
Võimalus, et seal ka teatud materjale vaatad,
on 98% sajast.
Sest me meeltel on hämmastav võime ratsionaliseerida asju.
"Jumal, kui Sa ei taha, et ma neid materjale vaataks,
saada pastor Sandy samasse poodi piima ostma.
Või põhjusta väike avarii ristmikul."
Kuna aga avariid ei toimunud ja pastorit polnud ka poes,
vaatad korra ringi, ega seal tuttavaid pole ja...
On lausa hämmastav, et sa koged kiusatust juba enne,
kuid pole neid materjale veel näinudki.
See on see lahing su vanades mõtetes, kas pole?
Sa oled seksuaalselt erutunud ainuüksi mõttest näha neid ajakirju.
Nii saa vaatadki ringi, ega lähedal pole ühtki tuttavat
ja siis vaatadki neid ajakirju.
Aga mis edasi?
Sa ostad oma piima ja lahkud.
Kiusaja aga muudab oma rolli ja muutub süüdistajaks.
"Sa oled ikka täiega haige!
Millal sa küll sellest lahti saad?"
"Oo, Issand, ma ei tee seda enam kunagi!"
Kuni homseni
ja sa oled pidevalt ühes tsüklis.
Tahame selle konverentsi raames õpetada, kuidas sellest lahti saada,
sest Jumal on valmistanud väljapääsutee.
Küsimu on selles, kuidas alistada iga mõte
Kristuse sõnakuulelikkuse alla?
Mõistmaks paremini kiusatuse olemust,
oleks loogiline mõelda,
et meid on loodud osaliselt aineliste ja mitteainelistena,
nii seesmise kui välise inimesena.
Su väline inimene on su keha, seesmine aga su hing,
mis lahkub ükspäev su kehast Jumala juurde.
See on su tegelik sina.
Hing kätkeb endas meeli, tundeid, vaimu, tahet ja valikuvabadust.
Nii oleks loogiline mõelda,
et Jumal looks mu seesmise inimese vastavusse välise inimesega.
Teatud puhkudel on see vägagi ilmne vastavus.
Nii näiteks on sul su meeled, aga sul on ka aju.
Mida su aju endast kujutab?
See on osa sinu füüsilisest ihust, mis lakkab surma korral töötamast.
Sina aga lähed Issanda juurde, kuigi üldse mitte arulagedana,
sest su meeled on osa su hingest.
See on võimas kombinatsioon, kus üks ei saa toimida ilma teiseta.
Ehe näide selle kohta oleks su arvuti.
Igal arvutil on 2 osa, kas pole?
Arvutil on oma riistvara ja tarkvara.
Mis on su aju?
Riistvara.
Miski, mis on kas õigesti või valesti programmeeritud.
Sul pole selle üle kontrolli.
Küll aga omad sa kontrolli oma tarkvara üle.
Millele me loetud piiblisalm rõhub - riistvarale või tarkvarale?
Peaaegu täiesti tarkvarale.
Oma keha eest hoolitsemine ja selle õige toitmine on oluline.
Lugesin aastaid tagasi, et kala söömine on kui toiduks ajule.
Ma ei tea, on see nii või ei,
sest olen ka kuulnud,
et koorikute söömine annab lokkis juuksed.
Kuid ma näen küll, et Piibel keskendub eelkõige tarkvarale -
sellele, mida mina otsustan teha või mõelda.
Ma saan oma "arvutit" ümber programmeerida.
Kas tarkvaraga võib tekkida probleeme?
Täiega!
Alzheimeri tõbi, Down'i sündroom,
orgaanilised psüühikahäired...
Riistvara probleemid.
Nende osas pole palju midagi teha,
kuigi tänapäeval viidatakse juba võimalustele,
kuidas teatud moel aju keemiat muuta.
Kuid need on üsna primitiivsed ja mitte eriti mõõdetavad.
Asja mõte on selles,
et enamus tähelepanu tundub olevat tarkvaral.
Me saame muutuda oma meelte uuendamise teel
ja see on miski, mille üle mul on kontroll.
Mu aju kätkeb endas perifeerset ehk välist närvisüsteemi,
millel on nii autonoomne kui somaatiline pool.
Somaatiline närvisüsteem reguleerib meie lihaste ja skeleti liikumist.
Seda, et saan kõne käigus liigutada oma käsi nii.
Ma saan otsustada liigutada oma kätt nii.
Samas on see seotud minu tahtega.
Autonoomne närvisüsteem, mis reguleetib su nägemist jms.,
mille üle sul pole kontrolli.
Sa ei saa öelda oma südamele: "Löö, löö, löö!"
Seetõttu nimetataksegi seda autonoomseks närvisüsteemiks.
Samal moel pole sul ka otsest kontrolli oma tunnete üle.
Või arvad, et on?
Pole ju nii, et: "See kutt pole mulle kunagi meeldinud,
aga tänasest otsustan, et ta meeldib mulle."
Sa ei saa seda meeldimist tahtlikult tekitada.
Piibel muide ei käsigi seda.
Käsk armastada üksteist on nii palju enamat kui vaid tunded.
Jumala arm on see,
mis laseb mul armastada vahel ka mitte armastusväärset.
See ei tähenda, et see inimene peab sulle meeldima,
aga sa pead temaga kenasti käituma.
Ja Jumala armust on see võimalik.
Kuidas siis su tunded kõigesse sellesse mahuvad,
kui tundub, et tunded on pigem need, mis järgnevad?
Paljud teooriad, mis tuginevad kognitiiv-teraapiale,
annavad aimu, et su tunded on su mõttetegevuse tulemus.
Näide.
Oletame, et keegi on töötanud ühes firmas 20 aastat,
kus hakatakse inimesi koondama
ja ta pole päris kindel, mis temast saab?
Ta läheb esmaspäeval tööle
ja ülemus on jätnud ta lauale teate,
et soovib temaga reedel 10.30 kohtuda.
Mida ta sellest arvaks?
Miks ta tahab temaga kohtuda?
Eriti ajal, kui toimub nii palju koondamisi.
Kujutad sa ette, mida ta kogu selle nädala tunneb?
Esiteks võib see tuua kaasa viha: "See põrsas laseb mu lahti!
Kuid mis mõttes?
Olen siin 20 aastat töötanud ja nüüd lastakse mind lahti!
No seda lõbu ma talle küll ei paku!
Ma lähen ja annan kolmapäeval ise lahkumisavalduse sisse."
Kuid naine keelab tal seda teha, nii et ta ei tee seda.
Siis aga hakkab ta mõtlema, et äkki seda siiski ei juhtu?
Äkki teda ei lastagi lahti ja ülemusel on midagi muud mõtteis.
See on see, mida ärevus teeb.
Ärevus on kreeka keeles "merimnaō",
mis tuleb sõnast "merizo" - lahknemine, kaksipidi mõtlemine.
Keegi, kes mõtleb kaksipidi, on ebastabiiline kõigil oma teedel.
Ja see on just see, mida ärevus endast kujutab.
Piibel ütleb, et me ei saa teenida ühtaegu Jumalat ja mammonat -
saab vaid ühte,
mistõttu ei tasu muretseda homse pärast,
kuna see muretseb iseenda eest.
Kuid me kõik oleme vahel kaksipidi mõtlejad.
Plaan A on Jumala tee läbi usu, plaan B inimese tee läbi mõistuse.
Kui mõelda hetkeks,
siis enne Kristuse juurde tulekut elasid ju plaani B järgi.
Kandsid enda eest hoolt, teenisid ise oma elatise,
kulgesid läbi elu eeldavasti omanese jõus.
Kui tuled aga Kristuse juurde, hakkad järgima uut kava,
kuigi plaan B on veel ka endiselt alles.
Seetõttu on värske kirstlane oma loomu poolest
veel eeldavasti lihalik.
Sest kui olud lähevad kitsaks,
pöördud sa tagasi vanade viiside juurde,
mis juba järgi proovitud.
Ja see on omamoodi kindlustus ehk takistus.
Parem oleks seda siiski mitte teha.
Samas on võimalik, et keegi õpetab te kohalikus ülikoolis matemaatikat,
kelle elus pole vähimatki kohta Jumalale,
kuid kelle elus on vähem muret ja ärevust,
kui lihaliku või värske kristlase elus.
Teate, miks?
Sest sellel mate õpetajal polegi muud kui vaid plaan B.
Ta on omaenese jõus teeninud head palka,
ilmunud iga päev tööle,
läbinud oma haridustee,
annab oma parima, et armastada oma lapsi jne.
Nii et talle ei paku see üldse pinget,
kui hakkad talle korraga Kristusest rääkima,
kuna see muudaks ta ärevaks.
Samas ütleb Piibel,
et inimesele võib ju mõni tee õigena tunduda,
kuid lõppeks on see siiski surmatee,
nii et inimene saab mingi hetk aru, et ta plaan B ei tööta välja.
Seetõttu ongi kogudusel häid uudiseid armastava Jumala kohta,
kes võib kinkida meile uhiuue elu Kristuses.
Oma meelte uuendamine on kui protsess,
mille käigus pidevalt valida seda, mida Jumal on soovitanud,
elades samas usust.
Võtame korra abielu näite.
Mis on Jumala plaan abielu suhtes?
Eluaegne monogaamne suhe nii heas kui halvas,
kuni surm meid lahutab.
Oleks vaid keegi mulle mu abielu algul öelnud,
et küsimus pole vaid oma naisele pühendumises,
aga ka selles,
et ma ei tohi mõelda ühtegi mõtet, mis on selle pühendumise vastu,
sest kiusatus selleks on igati olemas.
Võite selles kindlad olla!
Ja see kiusatus ei kao mitte kuhugi!
Kui oled 60-aastane, sooviksid, et 2/3 su kaasast oleks muudetud.
Kuid sa pead koheselt peatama selle mõtte,
sest vastasel korral võid oma mõtteis rikkuda täiega abielu.
"Mhm, huvitav, mis tunne küll oleks olla abielus hoopis selle teisega?"
See kõik oleks küll vaid fantaasia, sest tegelikult pole sul ju aimugi.
See on sama, kui ülemusel on suurepärane sekretär.
Ta aimab ette igat ülemuse sammu,
on koheselt sõnakuulelik, hoiab ülemuse laua korras...
Oleks ta alles üks suurepärane naine!
Nii et ülemus lahutab oma naisest ja abiellub oma sekretäriga.
Kui ta aga siis esimesel hommikul ütleb:
"Kas saaks palun tassi kohvi?",
kõlab vastuseks: "Keeda ise! Ega ma su sekretär ole!"
Pühendumine on see, mis muudab abielu unikaalseks.
Tõotus olla koos nii heas kui halvas, nii rikkuses kui vaesuses.
See lihtsalt peab olema nii ja las ma öelda, miks.
Võrratu romantika ja unikaalsus tulevad esile tänu pühendumisele.
Jah, ma pean armastama kõiki inimesi,
kuid eriti oma naist ja lapsi.
See on lepinguline suhe ja pühendumine.
See peab nii olema.
Oma pulmapäeva mäletate?
Peigmees tuleb pisut ärevalt ja kirikuõpetaja on seal.
Muusika hakkab mängima
ja sealt tuleb pruut.
Kui üdini aus olla,
siis see on pruudi kõige parem väljanägemine kogu elus.
Ta ei kuluta enam iialgi nii palju aega kleidi otsimisele või enda sättimisele.
Pruut tuleb, pastor peab kõne, väike musimops ja nad on abielus.
Järgmisel hommikul ärgates on mehel veel silmad kinni,
kui naine õhkab: "Tere!" ja mees haarab ruttu ninast kinni
(pruudi lämmatava hingeõhu tõttu).
Silmi lahti tehes karjatab aga mees: "Kuhu su meik kadus?"
Kuid tõotus ju oli: nii heas kui halvas, nii vaesuses kui rikkuses.
Romantika tuleb ja läheb,
mistõttu ongi vaja pühendumist, et püsima jääda.
Tänapäeva suhtumine on muidugi selline, et:
"Abiellume muidugi! Kui see välja ei tööta, läheme lahku!"
Mis võimalused on sel abielul üldse ellu jääda?
Kui aus olla, siis eeldavasti null.
See eeldavasti ei toimi.
Kuid me ei räägi vaid abielust, aga elust tervikuna
ja sellest, et uuendame oma meeli selles osas, mis on Jumala Sõna.
Oletame, et me valime plaani B.
Toimetame selle järgi 6 nädalat, kuniks sellest saab harjumus.
Ühe harjumuse juurutamisele kulub u 6 nädalat.
Golfimängus see küll minu puhul ei kehti.
Kuid oletame, et su elus on mõni kindlustus.
Mis asi on kindlustus?
See on üks vaimne, harjumuslik mõtteviis.
Otsekui mälu jäljed, mis on ajaga su mällu sööbinud.
Võimalik, et ka tingituna teatud elu kogemustest.
See on kui vana veokiga mööda vanat teed sõitmine,
kuhu, kui piisavalt kaua sõita, tekkivad vägagi sügavad rööpad.
Nii et peagi pole roolida enam vajagi.
Su lihalik loomus reageerib samamoodi
ning selle käivitajaiks võivad olla erinevad asjad.
Sealt rööpast välja saamiseks tuleb seista silmitsi vastupanuga -
oma vana harjumusega; sellega, kuidas oled alati käitunud.
Inimeste eludes on erinevaid kindlustusi.
Mõned neist üsna levinud.
Alaväärsuskompleks.
Sa ei sündinud sellega.
Haigla vastsündinute osakonnas näevad kõik ühtemoodi välja.
Ärge nüüd valesti aru saage - mulle meeldivad väikesed beebid.
Kuid kui sa võtaksid ühe neist pambuks mähitud beebist,
ei saaks sa temalt mingit tagasisidet.
Küll aga võid sa näha temas potentsiaali.
Üks mees ütles alati, kui talle mõnda beebit näidati:
"See tõesti on beebi!"
Kuid asja iva on selles,
et selles eas pole neil veel mingit suhtluskeelt ega midagi.
Kuid siis nad kasvavad suureks - erinevates kodudes ja keskkondades.
Kuid mil moel see alaväärsustunne siis välja kujuneb?
Samas võiks küsida - kuidas see ei saakski areneda?
Tänapäeva ühiskonnas, kus keegi jookseb ikka kiiremini,
on pisut targem, näeb pisut parem välja,
värvatakse kuhugi meeskonda, aga sind mitte.
Kogu me süsteem tugineb võrdlemisele ja võistlemisele, kas pole
Kas ka Jumalariik?
Ei.
Kuid kogu sellest süsteemist välja saamine,
milles oleme üles kasvanud,
võib olla osade jaoks väga raske.
Isegi Piiblis on öeldud,
et see pole mõistlik võrrelda end teineteisega.
Jumal on kõigile jaganud võrdselt ande, oskusi ja tarkust
ning jaganud iseennast võrdselt kõigile oma lastele.
Seda on oluline mõista.
Leidsin kord raamatu "Negatiivse minapildi ületamine".
See on tohutu probleem, kuhu iganes ka ei vaata.
Kuid kuidas seda ületada?
Püüda kõvemini? Ei, see ei tööta.
Näha parem välja? Ka see ei aita.
Teiseks - homoseksuaalsus. Seegi on kindlustus.
Kas keegi sündiski homona? Ei.
Kogudus kogeb selle teemaga seoses üsnagi suurt survet,
kuid sellest hoolimata - Jumal lõi meid meesteks ja naisteks.
Ühtede olümpiamängude ajal mõõdeti meie naiste seksuaalsust.
Kuidas seda tehakse?
Nad võtsid nende suuõõnest vatipulgaga pisut lima.
Teadsite te seda?
Nad võivad soo määramiseks kasutada ka teie naharakke.
Jumal on loonud meid meesteks ja naisteks.
Ühe lausega öelduna on homoseksuaalsus vale.
Jah, on homoseksuaalseid tundeid, käitumist ja kalduvusi,
kuid millest need tulevad?
Pea iga homo taustast võib leida teatud traumaatilisi läbielamisi,
seksuaalset kuritarvitamist, segi läinud rolle kodus jne.
See on nende keskkonnas kinni, kuigi see pole igakord nähtav.
See pole igakord nii ilmne.
Kuidas seletada olukorda,
kus pere viiest lapsest 4 on heterod, üks aga "kapist välja tulnu",
üllatades ja šokeerides kõiki.
Tõin ühel konverentsil näite võimalikust noorest poisist,
kes poiste riietusruumis näeb teist poissi
ja tal tekkib kiusatuslik mõte.
Lihtsalt kiusatuslik mõte teise poisi suhtes.
Ühest uuringust selgus,
et igal mehel on olnud elu jooksul sarnaseid mõtteid.
Vastab see tõele või mitte, ma ei tea.
Kuid see noor poiss on haavatav oma mõtetes,
mattes need siiski maha.
Oletame aga, et see juhtub jälle.
Ja jälle ja jälle.
Tal pole aimugi,
kuidas alistada oma mõtted Kristuse sõnakuulelikkuse alla.
Keegi pole talle rääkinud kiusatustest,
nii et ta hakkab mingi hetk mõtlema, miks ta küll mõtleb selliseid mõtteid?
"Kui mu mõtted on juba sellised, järelikult olen üks "nende seast"."
Ja see on see koht, kus ta langeb vale küüsi.
Seejärel aga teeb järgmise sammu
ja kasutab oma ihu millekski mitte õigeks,
lastes patul valitseda oma elus.
Seda juhtub kõikjal.
Olin mõni aasta tagasi ühes laagris kõnelemas,
kui üks ema helistas mulle
ja küsis, kas leiaksin aega ta poja jaoks?
Olin nõus.
Nii nad tulid - võrratud ema ja isa - , koos oma 12-aastase pojaga,
kes oli nende ainus laps.
Väga aktiivne koguduses ja hästi kursis meie materjalidega.
Neil oli küsimus.
6 kuud enne meie kokkusaamist istus see väike poiss koguduses
ja oli oma pastorit vaadates
üdini haaratud homoseksuaalsetest mõtetest.
Kõige ebatavalisem oli aga see, et ta jagas sellest oma vanematega.
See on midagi väga ebatavalist.
Paljud inimesed ei jaga oma mõtteid, aga see poiss jagas oma vanematega.
Teine ebatavaline asi oli see,
et need vanemad teadsid, mida sellega peale hakata,
ehk sisuliselt mitte midagi.
"Poeg, see pole sinu süü!"
"Kas sa tahtsid niimoodi mõelda?" - "Ei."
"Siis see pole sinu süü."
Nad tegid küll teatud asjad läbi, kuid siis see asi kuidagi haihtus.
6 kuud hiljem oli see poiss minu juures
ja ma tänasin teda, et ta julges rääkida oma vanematele.
Tänu Jumalale, et tal olid vanemad, kes mõistsid ja aktsepteerisid teda.
Sellega me jutt ka lõppes
ja kuni tänase päevani on selle poisiga kõik hästi.
Kuid ma olen näinud neid asju juhtumas väga erinevatel viisidel.
Üks mu sõber sai psühholoogias doktorikraadi.
Kui jagasin selle poisi lugu temaga, ütles ta,
et igakord, kui tal oli käes tass kohvi,
tekkis tal ülevoolav tahtmine see kellelegi näkku visata.
Loomulikult ta ei teinud seda,
kuid ta ütles,
et probleemiks polnud mitte keegi inimene,
vaid ta mõtles: "Mis küll mul endal viga on?"
"Miks ma küll mõtlen selliseid mõtteid?"
Ütlesin: "Aga mis siis, kui need polnudki sinu mõtted?"
Sest need polnudki.
See on ka teema, millest räägime järgmises loengus.
Vaatame veel ühte aspekti.
Sa oled alkohooliku laps.
Sa ju ei sündinud sellena, onju?
Muidugi mitte.
Kuid oletame, et tegu oli areneva probleemiga.
Ühes kodus oli kolm poega.
Isa oli problemaatiline joodik ja vägivallatses kodus.
Kolm poega olid sel ajal omadega erinevates eluetappides.
Vanem poeg astus isale vastu,
öeldes: "Katsu sa mind vaid puutuda, või muidu...!"
Keskmine poeg püüdis sulanduda,
küsides: "Isa, saan ma sind kuidagi aidata?"
Noorem poeg aga jooksis naabrite juurde peitu.
25 aastat hiljem on isa ammu lahkunud
ja poisid juba suured mehed.
Korraga seisavad nad silmitsi raske olukorraga.
Kuidas te arvate, et nad reageerivad?
Võimalik, et vanem poeg asub võitlusse,
keskmine püüab kohaneda ja noorem põgeneb peitu.
See on kindlustus.
Nad omandasid selle käitumise ajaga,
osaliselt tänu oma valikutele, aga ka tänu oma kasvukeskkonnale.
Kuulake mind, kristlased.
Kui see "kompuuter" on valesti programmeeritud,
kas seda siis ümber ei anna programmeerida?
Kuid sind on valesti õpetatud, kas saad siis ümber õppida?
Kuid oled midagi valesti omandanud, kas saaksid vale asemel valida tõe?
Muidugi saad!
Aga kuidas?
Tee midagi sellist nagu täna siin -
mine kogudusse, kus me kuuleme Jumala Sõna;
kus valed saavad asendatud tõega;
kus me valime õige vale asemel ja teeme seda ikka ja jälle.
See ongi piiblitundide ja koguduste mõte -
tulla kokku, kuulda Jumala Sõna, otsustada uskuda seda tõde
ja lasta sel uuendada oma meeli.
Küsimus pole selles,
et me oleme täiesti ilmaliku süsteemi vastu,
mis mõjutab meid, meie arusaamasid ja nägemust asjadest.
Me ei maadle ainuüksi oma lihaliku loomusega,
mis kätkeb endas vanu mõttemalle, ajaga tekkinud mälujälgi jms.
Vaid me oleme nii maailma, lihaliku loomuse kui Saatana vastu.
Las ma öelda seda nii:
igüks peab seadistama ümber oma "arvuti" ehk mõtted,
kuid samas olema ka valvel viiruste suhtes.
Sellest aga räägime juba järgmine kord.
Palvetame koos.
Isa, me täname Sind Su armastuse eest.
Aitäh, et annad meile uue võimaluse, uue alguse,
et saada osa uuest elust.
Tänud, et me ei pea olema enam patu orjad.
Me ei pea.
Me ei pea ka olema oma mineviku orjad,
vaid võime tõesti olla uued loodud Kristuses.
Me pole tulem oma minevikust, vaid Kristuse ristitööst.
Me võtame selle vastu.
Issand, ma palun ka,
et juhiksid meid oma Püha Vaimu läbi kõige tõe sisse, mis teeb meid vabaks
Aita meil lõpetada oma võidujooks
ja lase meil lahti saada kõigist "viirustest",
et võiksime käia mööda rada, mis on tõesti Kristusest.
Aitäh Sulle selle eest, Jeesuse nimel, aamen.