Kui suur on usk? Kui oluline see on?
Te kõik olete päästetud usu kaudu.
Te olete armust päästetud usu kaudu,
mitte heade tegude tõttu, et keegi ei saaks kiidelda.
Olete pühitsetud ja elate usu kaudu.
Paulus ütles: "Kristus nägi, et olen ustav
ja kutsus mind oma teenistusse."
"Anna see edasi ustavatele inimestele, et nemad võiks õpetada teisigi."
Kõik see, mis tugevdab me suhet Jumalaga,
et elaksime, kasvaksime ja muutuksime Tema sarnaseks
ning oleksime Tema ustavad teenijad.
Kõik need asjad tuginevad usule.
Usk on tõesti elu kõige kesksem asi.
Hudson Taylor oli üks usuhiiglane,
kes kirjutas muide raamatu "Hiina avamine evangeeliumile."
Taylorin vaimne saladus peitus ehk ühes tema tuntuimas väljaütlemises.
Või õigemini, kogu see lugu peitus täielikus murtuses.
Ta kirjutas usu kohta järgmist:
"Kogesin tänamatust ja ohtu patus, et ei ela piisavalt Jumala ligi.
Ma palvetasin, ägasin, paastusin, maadlesin, andsin lubadusi,
lugesin innukamalt Jumala Sõna ja võtsin aega mõtisklemiseks,
kuid seda kõike asjata.
Teadlikkus patususest piinas mind iga päev, kui mitte iga tund.
Teadsin, et kui vaid püsiksin Kristuses, oleks kõik hästi.
Ometigi ma ei suutnud.
Iga uus päev oli kui viide minu patust ja ebaõnnestumistest,
nii nagu puuduvast väestki.
Tahet mul oli, kuid võimet seda rakendada mitte.
Ja siis korraga meenus küsimus: "Kas siis päästet polegi olemas?"
"Kas taoline võitlus ja madin kestavadki igavesti?"
Ma vihkasin iseennast ja oma pattu.
Ma lihtsalt ei suutnud sellele vastu panna.
Olin küll Jumala laps,
kuid täiesti võimetu haarama kinni Jumal lapse õigustest.
Samas tundsin, et Kristuses on kõik, mida vajan.
Praktiline küsimus vaid oli: "Kuidas seda kõike endale saada?"
Võitlesin usu pärast, kuid seda ei tulnud.
Püüdsid seda praktiseerida, kuid asjata.
Palvetasin, et saaksin usku, kuid ei midagi.
Mida ma küll tegema pidin?
Keset kõige tugevamaid hingevõitlusi,
sain kirja ühelt vanalt sõbralt Inglismaalt.
Ta oli juba harjunud soomuste eemaldamisega mu silmilt.
Jumala Vaim avas mulle tõe üks olemisest Kristusega.
Ma polnud seda sellisel viisil kunagi mõistnud.
Püüan seda siinkohal meenutada.
Küsimus on: kuidas siis tugevdada oma usku?
Mitte võideldes selle saamise nimel, vaid hingates Temas, kes on ustav.
Seda lugedes, märkasin järgmist.
Isegi, kui meil pole usku, jäägem siiski ustavateks.
Vaatasin Jeesuse peale ja nägin, kuidas rõõm voolas Temast välja.
Ta on öelnud, et ei jäta meid kunagi.
Olin ilmaasjata võidelnud ja tahtsin nüüd vaid hingata Temas.
Ma pole parem kui enne. Tegelikult olen lausa surnud.
Olen Kristusega koos maha maetud ja ülestõusnud
ja nüüd Ta elab minu sees.
See, mida elan oma ihus, elan usus Jumala Pojasse,
kes armastas mind ja kes andis oma elu minu eest.
Seetõttu ei tohiks me pidada Teda kaugeks,
sest Jumal on meid liitnud Temaga ja me oleme Tema ihuliikmed
Seetõttu pole ka põhjust arvata, et see eesõigus kuulub vaid vähestele
See on iga Jumala lapse sünnijärgne õigus.
See on ainuke vägi, mis vabastab patust
ja laseb tõeliselt teenida Jumalat."
See on see saladus ja osa ka tema saladusest,
kui ta märkase, et on Jumala laps.
Jumal lõi mind selleks ja tundis mind juba enne maailma algust.
Kui püsin Kristuses, voolab minus uus elu.
Ma ei pea enam kogema mineviku valu, sest see on võidetud
läbi Kristuse uue elu, mis voolab minu seest.
Meid on liidetud ühte viinapuuga, et see elu võiks meist voolata.
Usk on väga oluline asi, kuna see on kogu elu keskpunkt.
Ja seda mitte vaid kristlaste elus.
On kolm asja, mis aitavad meil usus püsima jääda.
Esimene on see, et meie usul peab olema sihtmärk.
Küsimus ei ole niivõrd selles, kas sa usud,
kuivõrd selles, keda või mida sa usud?
Kõik inimesed usuvad midagi.
Ainukene erinevus kristlase ja teiste usu vahel on nende sihtmärk
Nagu öeldud - me kõik elame usust.
Sa sõitsid siia täna usus, rakendades kohe päris palju usku.
Mida sa tegid ristteele jõudes ja rohelist tuld nähes?
Sõitsid otse läbi, kas polnud?
Sa tegid seda usus sellesse, et liiklusfoor toimib.
Uskusid, et teisel pool põleb punane, isegi, et sa seda ei näinud.
"Usk on kindel usaldus selle vastu, mida oodatakse,
ja veendumus selles, mida ei nähta."
Sa ei uskunud vaid seda, et teistele põleb punane tuli,
vaid sa uskusid ka kainesse mõistusesse,
et need, kes näevad punast tuld, jäävad seisma.
See nõuab ikka palju usku, või mis?
Nii ühte tehnilisse vidinasse kui inimestesse.
Kui sa aga ei usuks neisse, mida sa siis teeks?
Jääksid eeldavasti seisma, kontrolliks olukorda
ja hiiliks siis vaikselt läbi.
Aastatepikkune kogemus on meid siiski õpetanud veidi.
Mis aga siis juhtub, kui keegi sõidab siiski punasega?
Sattuksid raskesse õnnetusse
ja see pärsiks su edasist sõitmisvõimet.
Huvitav kogu selle loo juures on see,
et kui mõtleme usu peale ja ütleme, et sellel on kui sihtmärk,
siis see on kui mõtisklemine.
Kuid kumb on olulisem - mõtisklemine või selle sihtmärk?
Loomulikult selle sihtmärk.
Sa võid ka mõtiskleda oma naba üle ja jõuda ei tea, kuhu, sellega,
kuid miks on me usu sihtmärk nii oluline?
Miks on Jumal meie usu ülim sihtmärk?
Võtame Piiblist lahti Heebrea kirja 13 peatüki.
Salm 7: "Pidage meeles oma juhatajaid,
kes teile on rääkinud Jumala sõna;
pidades silmas nende elukäigu lõppu, võtke eeskujuks nende usk!"
"Matkige nende elusid"? Ei, nii siin küll ei öelda.
Me küll sageli arvame nii, kuid see on täiesti vale.
Matkige nende usku!
Nende teod on vaid märk sellest, millesse nad on otsustanud uskuda.
Kuid mida nad siis uskusid?
Salm 8: "Jeesus Kristus on seesama eile ja täna ja igavesti!"
See, mis teeb Jumalast ja Piiblist meie usu suurima sihtmärgi, on see,
et Jumal on muutumatu.
Jumal ei saa muutuda.
Ta peab jääma ustavaks oma loomusele.
Nii näiteks ei saa Jumal valetada.
Jumal ei saa põigata kõrvale sellest, kes Ta on ega ka oma Sõnast.
Ta ütleb, et Tema Sõna püsib igavesti.
Lilled küll närtsivad,
asjad tulevad ja lähevad, kuid Jumala Sõna püsib igavesti.
Tänu Tema igavesele muutumatusele,
võime uskuda Jumalasse täie kindlusega.
Sest ei Tema ega ka Ta Sõna ei muutu.
Puht praktiliselt vaadates,
siis mis on inimeste üleüldine usu sihtmärk üle maailma?
See on universumi täpne kord.
Tavaliselt me kõik usume sellesse.
Sa paned kella õigeks ja sead oma toimetused selle järgi.
Mis aga juhtuks, kui tahaksid ärgata homme kell 7,
kuid päike tõuseb alles paar tundi hiljem?
Kujutad sa ette, mis siis juhtuks? Täielik kaos.
Inimesed ei teaks enam, kuhu minna ja sünniks täielik kaos.
Kui meie usk ja lootus on nii tugevalt universumi korra peal,
kui palju enam peaksime siis lootma Jumala peale,
kes on selle kõik oma sõna läbi loonud?
See omakorda tõstatab aga ühe teise olulise küsimuse.
Usk kujuneb aja möödudes ja tugineb teatud järjepidevusele.
Seetõttu on ka me suhted nii haavatavad.
Piisab vaid ühest mitte ustavast inimesest,
et tekitada palju segadust.
Kujuta ette, et oled abielus ja su abikaasa pole sulle truu.
Ta küll tuleb su juurde, parandab meelt ja palub andeks,
et pääseda tagasi õigele teele.
Sa võid talle isegi andestada ning te taastate oma suhte,
kuid kui kaua kulub usalduse taastumiseni?
Eeldavasti kuid ja aastaid.
Osade inimeste meelest pole see truudusetuse puhul üldse võimalik.
Ehk siis me suhted on vägagi haavatavad.
Kui pikalt kestnud suhtes üks osapool petab teist,
siis kas sa usaldaksid teda enam?
Sa isegi sööd, tuginedes usule. Oled sa mõelnud selle peale?
Meie maal on üsnagi turvaline elada,
kuid ma olen käinud paikades,
kus oleks üsnagi rumal süüa kohalikku toitu,
kuna see pole lihtsalt tervisele hea.
Kuid oletame, et lähed koju ja avad hernesupi konservi.
On sul vahel olnud mõnda konservi, mis juba kummitab?
Mul on ja lausa mitu kord.
Sellist konservi avades, roomab sealt igasugu ussikesi välja.
Kas võtaksid seda nähes uue konservi ette?
Eeldavasti mitte.
Või kui võtaks, siis mida sa teeksid?
Kontrolliks selle üle.
Kui sul oleks 3-4 konservi, kas võtaksid neist ühe?
Eeldavasti mitte.
Jumala igavene muutumatus ei peta aga kunagi.
Teisalt jälle - kuidas su usk siis kasvab?
Sinu usu määr sõltub paljuski sellest,
kui hästi tunned oma usu sihtmärki.
Kui tead Jumalast väga vähe,
võib sul ka olla vähe usku.
Kui tead Jumala Sõnast vaid seitset lubadust,
usud ka maksimaalselt seitsmesse lubadusse.
On kokku löödud, et Piiblis on 7000 tõotust,
millest osa saada, kui vaid tead neid.
Ehk siis sul on võimalus uskuda 7000'sse tõotusesse.
Heebrea kirja 11 ptk's võib näha ususangarite nimekirja
alates Aabrahamist kuni Mooseseni.
Neil oli võimas usk. Miks?
Sest neil oli võimas Jumal.
Võimas usu sihtmärk.
Kuid siin on veel üks hästi praktiline ja oluline aspekt.
Kuna igaüks meist elab usust, siis kuidas seda usku kasvatada?
Mäletan, kui mu poeg oli u 2-aastane.
Panin ta laua peale seisma, astusin pisut eemale ja ütlesin:
"Carl, hüppa issi sülle!"
Ta küll algul kahtles pisut,
kuid hüppas siiski ja ma püüdsin ta kinni.
Järgmisel korral astusin veel veidi kaugemale
öeldes: "Hüppa, Carl!"
ja ta hüppas mulle laualt otse sülle.
Ta tegi seda hiljem edaspidigi, kuid millisel eeldusel?
Sellel, et püüan ta alati kinni!
Kui ma aga ütleksin: "Carl, hüppa issi sülle!"
ja laseks tal siis kukkuda?
"Saa ometi aru, et sa ei saa kellelegi loota!"
Oletame, et ma püüan ta alati kinni,
nii et ta juba loodab mu peale ja ma viin ta välja.
Panen ta puu alumisele oksale istuma.
"No nii, Carl, hüppa nüüd issi sülle!"
Tegu on juba suurema ususammuga,
kuid ta hüppab ja ma püüan ta kinni.
"Roni ja hüppa uuesti, Carl." Ja ta teeb seda uuesti.
Heidi on tema 2-aastane õde.
"Heidi, püüa nüüd sina Carl kinni!"
Kas see 2-aastane poiss julgeb nüüd hüpata?
Ei, sest ta mõistab olukorda.
Ma vahetasin vaid poja usu sihtmärki. Küsimus polnud alla kukkumises,
vaid minus, kellele ta oli lootnud.
Oli aeg, kus Carl arvas, et suudan vastata kõigile küsimustele.
Kuid ma põrusin selles sageli.
Vanematena oleme kui Ristija Johannes -
meie peame kahanema ja me lapsed kasvama.
See on äärmiselt tähtis.
Me tahame, et me lapsed elaksid,
oleksid vabad Kristuses ja kasvaksid oma usus,
kuid alguses on neil siiski nende loomupärane identiteet.
Carl on mu poeg ja Heidi minu tütar.
Nende sirgudes aga on meil teinegi tähtis roll täita -
me peame juhtima neid Jeesuse juurde
ja laskma juurduda Temas,
et nad teaksid, kes nad on ja mida tähendab olla Jumala laps.
Ma ei saa minna nendega kooli kaasa.
Ma ei saa minna nendega mänguväljakule või tööpaika.
Jumal aga saab.
Pole vahet, kui kõrgele puu otsa Carl ka roniks.
Kes suudab ta sealt alati kinni püüda? Jumal!
Minu meelest on oluline,
et me ei kinnita oma lastele vaid nende päästet Kristuses,
vaid ka seda, et nad teaks, kes nad on
ja mida tähendab olla Jumala laps.
Ei taha sellest küll suurt numbrit teha,
kuid on aegu, kus see eriliselt esile tõuseb.
Ütleksin, et kusagil 12-eluaasta juures.
Las ma öelda, miks ma nii arvan.
Jeesust mainitakse Piiblis beebi ja täiskasvanuna vaid korra.
Kui vana Ta oli, kui templisse läks? 12-aastane.
P. A. Jay uurimuses, mõtlemise arengu kohta öeldakse,
et keerulisem mõtlemine saab alguse 12-aastaselt.
Ehk teisisõnu - lapse aju areng
ja tema võime teatud asjadest aru saada,
saavutab oma tipptaseme u 12-eluaastaks.
Nad on võimelised mõistma võrdlusi, tunnete ülekandeid ja muid asju.
Nad suudavad mõelda kui täiskasvanud.
Seetõttu seda ütlengi.
Psüühilise arengu uurija Eric Ericsens ütleb,
et inimese identiteet areneb välja umbes 12-14 aastaselt.
Ma ei väida, justkui see iga oleks mingi lõplik punkt kogu loos.
Küll aga on seda oluline mõista kristliku kasvatuse vaatenurgast,
et me lapsed ei hülgaks Jeesust hilisemas eas.
Nad peavad teadma, kes nende Jumal ja Isa tegelikult on,
nii nagu sedagi, milline on nende algne identiteet.
Usk tuleb kuuldust ja kuuldu Jumala Sõnast, kas pole?
Kui tunned Jumala Sõna vähe, on sul ka vähe usku.
See on vältimatu.
Iga püüe astuda eemale usust
või väljapoole seda, mida pead tõeks, ei ole enam usk.
Siis see on lihtsalt oletus ja sa kasutada Jumala Sõna ära.
Paljud mõtlevad: "Jumal kindlasti vastab nii,
mistõttu ma siis ka elan nii."
Kuid sa mõtlesid selle ise välja. Oma usu sihtmärgi.
See ei toimi.
See võib lausa tuua kaasa väga kurbi tagajärgi.
Nii on juhtunud paljudega, kelle meelest Jumal on petnud neid.
"Ma tegin ususammu.", kuid Jumal ei vastanud mulle.
Küsin siis: "Kes sul käskis teha nii?"
Kolmas aspekt - usk on tegusõna.
See on nii nagu armastusegi puhul.
Las ma selgitada veidi.
"Püsige vennalikus armastuses."
Kui armastate neid, kes teid armastavad, mis kasu sest?
Paganad teevad ju sed sama."
Ehk siis see on arusaadav isegi mitteusklikele.
Agape-armastus on midagi erilist.
Piibli põhjal võib see tähendada mõnda tasuta asja või tegu.
Seda on oluline mõista ja mulle oli sellest küll abi.
Kuna "agapet" kasutatakse nimisõnana,
peetakse selle all silmas Jumala loomust. Jumal on armastus.
"Armastus on pikameelne, armastus on täis heldust."
See on väga tähtis, et muutuksime Tema sarnaseks.
Kui seda kasutatakse tegusõnana, on tegu käitumises.
"Sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et Ta andis..."
Agape.
See saladus, mida Johannese 3:16 "maailma" all mõeldakse,
on see, et Jumal armastab kogu maailma,
kuid sina ja mina oleme sellest osa saanud
veel isiklikumal moel.
Jumala armastus on meie sees.
1 Johannese 3:16 peitub meile vastus Johannese 3:16 osas.
"Armastuse me oleme ära tundnud sellest,
et Kristus on jätnud oma elu meie eest;
ning meie oleme kohustatud jätma oma elu vendade eest."
Väljendan järgmisi salme aga oma sõnadega.
Kui näed kedagi puuduses ja saaksid teda aidata, aga ei aita,
siis kuidas saab Jumala armastus olla sinu sees?
See armastus minu sees sunnib mind sirutuma teiste vajaduste poole.
See on see, mis on armastus.
Jumal ise tõi suurima ohvri armastusest minu vastu.
See on just see, mida Jaakobus tahab öelda.
"Näita mulle oma usku
ja ma näitan sulle enda oma oma tegude kaudu."
See ei sea vähimalgi määral kahtluse alla seda,
et me saame õigeks ainuüksi usust oma Issandasse.
Küll aga - kui oled kogenud elus seda päästvat usku,
saab see ka mõjutama sinu sõnu ja tegusid.
See, mida inimesed teevad,
on peegeldus sellest, millesse nad usuvad.
Sa oled päästetud ja pühitsetud usu kaudu.
Püüe muuta inimeste käitumist, mis pole ehk isegi halb,
pole see, millele Paulus viitab.
Tema peamine eesmärk on muuta seda, kes me oleme.
Me ei saa iseennast päästa. Küll aga võime paluda.
Jumal peab muutma seda, kes me oleme - me sisemust ja südant
See aga saab sündida vaid usu kaudu,
sest igakord, kui püüad muuta oma käitumist,
sünnib kaks asja.
Inimesed püüavad elada vastavalt teatud ootustele.
See puudutab nii minuealisi kui vanemaid.
Me ei tohtinud kunagi küsida midagi ja pidime tegema nii nagu kästud.
Pime ustavus, mille käigus tehti, mida kästi.
See viis paljud meeleheiteni, põhjustades seesmisi probleeme.
Ometigi tõmbasime alati maski ette ja läksime kirikusse.
60-70'ndatel kogu kultuur muutus.
Hakati mõistma, et usk ilma suhteta viib mässumeelsuseni.
Nii meiega juhtus.
Kumbki neist pole otseselt vale,
kuid Jumal ei taha vaid muuta seda, kes me oleme,
aga ka seda, millesse me usume.
Su käitumine muutub selle uuendamise teel.
Õpi tundma oma meelt ja mõtteid.
Sa saad usu kaudu nii päästetud kui ka pühitsetud.
Inimesed ei ela sageli selle põhjal, mida nad kuulutavad,
küll aga elavad kõik selle põhjal, millesse on otsustanud uskuda.
Nii on.
Sa elad oma päästet välja.
Minu jaoks on Jumala Sõna kuulutuse juures keskne see,
et kuna me teame nüüd tõde, peame olema ka avatud muutuma.
Muutuma beebist täiskasvanuks, et olla üha enam Tema sarnased.
See toob usuellu kaasa teatud pingeid,
mida on hea endale teadvustada.
Las ma rääkida teile ühe loo Püstoli-Peetrist.
Püstoli-Peeter otsustas läbida kõrbe 4-päevaga.
Tal polnud just palju vett kaasas, kuid loo parim osa on see,
et poolel teel keset kõrbe leidis ta kaevu.
Sealt oleks saanud piisavalt vett kogu ülejäänud kõrberännakuks.
Tal oli piisavalt vett kaheks päevaks.
Püstoli-Peeter jõudis kaevule, mis püsis vankumatult paigal.
Pumpama hakates tuli torust aga liiva.
Siis märkas ta üht silti, kus oli kirjas,
et kaevust meetri jagu kõrval ja maa sees, olevat väike veekanister.
Ta pidi võtma kanistri
ja kasutama seda pumba "käivitamiseks".
Siis pidavat jaguma piisavalt vett nii talle kui ta hobusele.
Seejärel, kui saanud sellest küll, tuli kanister uuesti täita
ja matta see taas maha järgmise ränduri jaoks.
Kanistris pidavat olema vett u kahe päeva jaoks.
Mida sa teeksid?
Kas jooksid otse sealt kanistrist?
Või järgiksid juhtnööre?
Eriti põnevaks teeb asjaloo see,
et sa ei tea, kes on need juhised kirjutanud?
Tegu võib ju olla lihtsalt halva naljaga!
Valaksid vee sinna kaevu ja siis sureksid seal kõrbes janusse.
Piiblis kasutatud sõnad nagu: usalda, usu ja uskuma,
tähendavad algkeeles kõik ühte ja sama.
Seda on hea teada, sest me kasutame neid sõnu erikontekstides.
Paljude meelest tähendab usk vaid soovmõtlemist.
Üks poiss tuli pühapäevakoolist
ja kui ema küsis, mida uut ta seal õppis,
vastas poiss: "Vingeid asju!
Jumal tahtis päästa iisraellased Egiptusest,
nii et kui nad Punase mere äärde jõudsid,
ehitasid nad ujuksilla,
millest nad kõik üle läksid.
Egiptlaste saabudes lasid nad aga selle silla õhku
ja kõik egiptlased hukkusid."
"Kas õpetaja rääkis seda kõike?", küsis ema.
"Muidugi mitte. Olen liiga tark selleks, et uskuda, mida õpetaja ütleb."
Selle poisi jaoks oli uskumine liiga raske.
See on elus ikka tohutu otsus uskuda ja loota Jumala peale.
Uskuda, et Ta kannab hoolt su eest kuni lõpuni.
Vaadates Eenokit, Moosest ja Aaronit, me näeme,
et nad ei saanud oma eluajal kätte seda, mis oli neile tõotatud.
On see alles usu proovilepanek!
Ma ei ole kindel, kus maal ma oma usuteekonnal olen,
kuid kui sa oled usklik ja loodad Jumala peale,
uskudes, et see, mida Ta ristil tegi, on su jaoks piisav,
ja sa seisad kord Jumala ees ning annad aru oma elust,
siis sa oled otsustanud uskuda seda. See on valik, mille oled teinud.
Tõsi, võid ju ka anda endast parima ja loota, et pääsed oma tegude tõttu,
kuid me kõik teame, et sest pole kasu.
On kaks probleemi.
Su usk võibki jääda vaid soovmõtlemise tasemele,
kuid kas see muudab siis kuidagi su kõne -või eluviisi?
Piibli põhjal julgen väita, et taoline inimene tegelikult ei usu.
Sest usk väljendub siiski ka tegudes.
Sest kui oled otsustanud uskuda, saab see mõjutama kogu su elu.
Teine probleem on üsnagi huvitav.
See tuleb esile salmides, mida varem lugesime.
"Kui sinepiiva suurune usk võib liigutada paigast mäe,
siis miks see minu puhul nii ei toimi?"
On usuliikumisi, mis õpetavad: "Palu usus, mida iganes soovid."
Teised ütlevad, et kui paluda piisavalt, siis see ka sünnib.
Selles peitub aga oma oht,
kuna New Age on tunginud ka ristiusku.
Nende peame mõtteviis on:
"Kus usud millessegi piisavalt, siis ka saad selle!"
Või: "Võid oma meeltega luua oma reaalsuse."
Selle lõksu ei tasu langeda.
Ristiusk ei toimi nii.
Millessegi väga uskumine ei muuda seda veel reaalseks.
Nii nagu uskumata jätmine ei tee tõest valet!
"Ma ei usu põrgu olemasolusse. See pole loogiline."
Me ei loo tegelikkust oma mõttemaailma abil.
Inimene, kes on oma meeltelt terve
ja ühenduses tegelikkusega,
mõistab vägagi hästi, et ta ise pole loonud seda.
Jumal ise on absoluutne tõde ja kõige looja.
Kuid kõik teised õpetused tungivad me kogudustesse
ilma, et me seda märkakski.
Ja nii luuakse kogudustes täiesti uus New Age'i õpetus,
mis ei tugine sellele nurgakivile, millele peaksime oma elu rajama.
Jumal pole andnud mulle õigust ise otsustada, millesse ma usun,
arvates, et kõik täitub selle põhjal, mida usun.
Ristiusk ei ole selline.
Ristiusk ja Jumal on tõde.
Jumal ja Tema Sõna on tõde ning ma otsustan uskuda sellesse.
Sellega aga käib kaasas teine oluline asi.
Kuidas see siis kõik toimib?
Mida ma peaksin kogema, et teada, et olen elav Kristuses?
See on täiesti vale mõtteviis.
Meie usk ei tugine meie kogemustele.
Ristiusus pean tõena võtma vastu selle,
mida Jumal on öelnud
ja elama ka tänast päeva usus vastavalt sellele,
mida Tema on öelnud, et on tõde.
See ei sõltu sellest, mida ma tunnen.
Ma ei pinguta selle nimel, et Jumal mind ikka armastaks.
Ma ei pinguta selleks, et Jumal mind üks päev ikka vastu võtaks.
Meid on juba vastu võetud ja seetõttu teengi seda, mida teen.
Minu teod ei määratle seda, kes ma olen,
vaid see, kes ma olen, määrab ära minu teod.
Püha Vaim tunnistab ühes minu vaimuga,
et olen Jumala laps.
Ma ei pea pingutama oma pääste nimel,
vaid elama seda välja.
Jumal on ristil juba kõik teinud,
mida mina omalt poolt ei suuda.
Teine valeõpetus on seotud humanismiga,
mis on meile samuti tuttav.
Positiivse mõtlemise mõju ja kõik muu selline.
Ühtpidi vastab see ka tõele. Henry Ford on öelnud:
"Uskudes, et suudad või ei suuda, on sul mõlematpidi õigus."
Kui arvad, et ei julge midagi teha, siis sa ei julgegi.
Maailm õpetab, et inimese käekäik sõltub tema enda tahtest.
Elu võitlusi ei võida mitte alati maailma tugevaim või targem mees,
vaid eelkõige see, kes usub oma võitu.
Kuid see on vaid osaliselt tõsi.
Sest kes on sel juhul selle inimese usu sihtmärk?
Inimene ise.
Meil aga on midagi palju suuremat.
Mitte positiivses mõtlemises, vaid tõesse uskumises peituv vägi.
Tõde, mis ütleb: "Ma suudan kõik Kristuses."
"Mu Jumal täidab kõik mu vajadused Jeesuses Kristuses."
See vastab tõele - usud sa seda, või mitte.
Kui usud ja otsustad ka elada sellele tõele tuginedes,
ei pea sa ootama mingeid erilisi tundmusi.
Keegi ütles, et ebaõnnestumine järgneb ütlusele: "Ma ei suuda!"
ja õnnestumine ütlusele: "Ma suudan!"
Nüüd aga vaatame 20-"ma suudan" väidet.
Loeme neid üheskoos.
Kujuta end nende kirjutaja asemele.
Miks ütleksin: "Ma ei suuda",
kui Piibel ütleb, et ma suudan kõik Kristuses.
Miks peaksin muretsema oma vajaduste pärast,
kui tean,
et Jumal täidab kõik mu vajadused oma armu rikkust mööda Kristuses.
Miks peaksin kartma,
kui Piibel ütleb, et Jumal pole mulle andnud kartuse vaimu,
vaid armastuse, väe ja selge meele vaimu.
Miks peaks mul puuduma usk elada Kristusele,
kui Jumal on mulle andnud täie usumõõdu.
Miks peaksin olema nõrk,
kui Piibel ütleb, et Issandas on minu jõud
ja mul on jõudu tegutseda, kuna usun Jumalat.
Miks peaksin laskma Saatanal valitseda oma elu,
kui see, kes on minus, on suurem kui see, kes on maailmas.
Miks peaksin leppima kaotusega, kui Piibel ütleb,
et Jumal juhib mind võidust võitu.
Miks peaks mul olema puudu tarkusest,
kui tean, et Kristus on minu tarkus Jumalalt
ja Jumal annab mulle alati tarkust.
Miks peaksin olema heitunud, kui võin tuletada endale meelde
Jumalas peituvat armastust, armu, ustavust ja lootust.
Miks peaksin muretsema,
kui võin anda kõik oma mured Jeesusele?
Miks peaksin olema orjuses,
sest seal kus on Issanda Vaim, seal on vabadus.
Miks peaksin tundma hukkamõistu,
kui pole mingit hukkamõistu neile, kes on Jeesuses.
Miks peaksin tundma end üksikuna,
kui Jeesus on tõotanud olla koos minuga,
mind mitte kunagi hüljates ega jättes.
Miks peaksin tundma end neetuna, kui Piibel ütleb,
et Kristus on mind vabastanud käsu needusest
ja ma võin usu kaudu võtta vastu Jumala Vaimu.
Miks peaksin olema õnnetu,
kui võin Pauluse kombel õppida olema rahul asjadega nii nagu nad on.
Miks peaksin tundma end väärtusetuna,
kui Jeesus sai patuks minu eest,
et mina võiks olla õige Jumala ees.
Miks peaksin end teiste seltsis tundma väärtusetuna,
sest kui Jumal on minu poolt, kes saab olla minu vastu.
Miks peaksin olema rahutu, kui Jumal ise on rahulik
andes mulle tarkust oma Vaimu läbi, kes elab minus.
Miks peaksin tundma end kaotajana,
kui olen enam kui võitja Kristuses, kes mind armastab.
Miks peaksin laskma elumuredel vaevata end,
kui võin julgustada end teadmisega,
et Jeesus on võitnud ära maailma ja kõik selle mured.
Aamen.
Tõe uskumine pole sugugi raskem kui vale uskumine.
Sa võid öelda: "Ma ei suuda seda uskuda!"
Kuid tea, et usk on valik
ja kui mina suudan uskuda, suudad seda sinagi.
Küll aga peab see juurduma su meeltesse.
Vanas Testamendis on öeldud,
et peame otsustama, keda me teenime -
Jumalat või ebajumalaid?
Mina ja minu pere teenime aga Issandat.
Palvetame.
Aitäh, Isa, et meie usul on sihtmärk.
Et Sina oled see täiuslik sihtmärk ja et Su Sõna on alati tõde.
Alistame end taaskord Sulle
ja otsustame elada usus ja Püha Vaimu väes.
Palume seda kõike Jeesuse nimel, aamen.