KASV KRISTUSES Head uudised
Tänu oma teenistustele üle maailma,
olen jõudnud arusaamisele,
et üle maailma leidub inimesi, kes ei arva endast hästi.
Osad tunnevad end hüljatuna, teised ebakindlatena
ja kolmandatel pole üldse aimu, kes nad on või miks nad on?
Olen märganud, et inimesed, kes tegelevad identiteedi teemadega
nagu "Kes ma olen?" ja "Miks ma siin maa peal elan?",
püüavad tuvastada end selle kaudu, mida nad teevad või kus nad elavad.
"Olen ameeriklane" viitab sellele, kus ma elan.
"Olen Piiblikooli professor" on amet, mida ma pean.
Kes ma olen? Neil Anderson.
See on kõigest mu nimi.
See polegi nii raske.
Mind nähakse auditooriumi ees - u 170 cm pikk ja veidi üle 60 kg raske
No hea küll, ikka korralikult üle 60 kg raske!
Kuid kas see olengi mina?
Kui võtta mul käed või jalad maha, kas see olen siis ikka mina?
Võtta mu süda, kopsud ja neerud...
Mind ära tükeldades jõuaksite lõpuks ka minuni,
sest see "mina " on seal kusagil siiski olemas.
Kuid see polegi nii lihtne küsimus, kui te arvata võiks.
Kõikidest viisidest, mille kaudu püüame end identifitseerida -
puusepp, torumees, mees, naine -
on järgnev üks kurvemaid.
"Olin sündides mustanahaline.
Ma kasvasin üles mustanahalisena.
Kui olen haige, olen mustanahaline.
Kui võtan päikest, olen mustanahaline
ja kui suren, suren ikka mustanahalisena.
Kui aga sina sündisid, siis sa olid roosa
ja kui suureks said, olid valge.
Kui haigeks jääd, muutud roheliseks.
Kui satud päikese kätte, lähed punaseks
ja kui külma kätte, muutud siniseks.
Kui aga sured, lähed üldse lillaks.
Sa aga julged veel mind kõige selle peale kutsuda värviliseks."
Kui oled minu vanune või vanem, mäletad kindlasti seda lastelaulu:
"Punane, kollane, must või valge - Jumala silmis kõik ühtmoodi kallid,
sest Jumal on meid loonud nii."
Siinkohal veel üks mõttekäik:
"Ära lase end petta mu poolt,
ära lase end petta sellest palgest, mida oman.
Ma kannan maski. Ma kannan lausa tuhandeid maske.
Maske, millest kardan loobuda, kuigi ükski neist pole tegelik mina.
Teesklemine on kunst, mis mu loomupärane omadus,
kuid ära lase end petta sellest.
Juba minu pärast ära lase end petta sellest.
Ma jätan mulje, et mul on kõik paigas
ja kogu mu elu on üks lust ja lillepidu.
Enesekindlus kroonib nii mu seesmist kui välist olemust;
olen kõva tegija kõiges, mida teen;
veed mu ümber ei mäsle
ja ma jätan mulje, et ma ei vaja kedagi.
Kuid palun ära usu mind!
Mu väline kest võib olla sile ja sirge, kuid see on kõigest mask -
mu kõike kattev ja lohutust pakkuv mask,
mille all pole vähimatki enesega rahulolu ega kooskõla.
Selle kesta all peitub tõeline mina, täis segadust, hirmu ja üksildust.
Ma varjan seda, sest ma ei taha, et keegi sellest teada saaks.
Mu nõrkused ja hirm paljastatud saamise ees
tekitavad minus paanikat,
mis ongi põhjus, miks varjun pidevalt oma maski taha.
Ilusa ja peene fassaadi taha,
mis aitab mul teeselda
ja kaitseb mind pilgu eest, mis teab kõike.
Kuid just nimelt selles pilgus peitub mu tegelik pääste.
Mu ainus pääste ja ma tean seda.
Kuid seda juhul, kui see kätkeb endas vastuvõttu ja armastust.
See on ainus asi, mis võib päästa mind minu enda käest
Minu enda ehitatud vanglamüüride vahelt
ja barjääridest,
mille ise keset oma valu olen püstitanud.
See on ainus, mis suudab kinnitada mulle seda,
mida ma ise ei suuda,
et ma tõesti olen keegi.
Sa võid mõelda, kes ma olen?
Olen keegi, keda sa väga hästi tunned.
Olen iga naine, mees ja laps, kellega kokku puutud.
Olen otse su silme all - palun armasta mind."
See on kogu inimkonna peamine vajadus, kas pole?
Olla armastatud ja vastuvõetud.
See on dilemma, mida kogeme,
kuid see polnud kohe algusest peale nii.
Kui Jumal lõi Aadama, vormis Ta tema tükist savist
ja hingas temasse jumaliku elu.
Selles peitub kogu peamine olemus, mis sai alguse algsest loomistööst.
Piiblis on öeldud,
et Aadam oli loodud elama nii füüsilises kui vaimses mõttes.
Las ma võrrelda seda millegagi.
Kui Jumal hingas Aadamasse elu, siis ta ärkaski füüsiliselt ellu.
Füüsilist elu võiks kirjeldada nii,
et minu hing ja vaim on ühenduses minu ihuga.
Mis aga juhtub, kui ma füüsiliselt suren?
Hing lahkub ihust ja läheb Jumala juurde.
Kuid Aadam oli ka vaimses mõttes elus
ja see on hoopis teine teema,
sest see tähendab, et tema hing oli ühenduses Jumalaga.
Kui ta sai hoiatuse,
et sel päeval, mil ta peaks sööma hea ja kurja tundmise puust, ta sureb,
nii et ta sõi ja ta ka suri.
Kas füüsiliselt?
Ei, sest ta elas veel u 900 aastat peale seda. Seda siis füüsiliselt.
Küll aga suri ta vaimselt,
mis tähendab, et ta sai lahutatud Jumalast.
Füüsilisel surmal olid ka oma tagajärjed,
kuid neid ta koges alles hiljem.
Vaatame kogu loodu alguse saamist 1 Moosese 1:26-27
"Ja Jumal lõi inimese oma näo järgi."
Kogu see lugu erineb loomariigist, sest sinul ja minul on ka hing.
Me suudame mõelda, tunda ja otsustada
ning meie olemasolul on jumalik eesmärk.
Aadam ei pidanud otsima oma elu mõtet,
sest see oli temasse juba sisse kodeeritud.
See tähendas valitseda kõige üle taeva all, maa peal ja meres.
Aadam koges, et ta on vastuvõetud ja kuulub kusagile.
Ta tundis end turvaliselt ja kindlana, sest võis elada Jumala ligiolus.
Ta elus polnud mingit pattu,
nii et ta ei pidanud ka midagi peitma ega varjama.
Me seminar siin kestab paar nädalat,
kus kõiki neid teemasid arutada saame.
Oletame, et ma õpin sind selle aja jooksul tundma.
Ikka kohe väga hästi tundma.
Kohe väga lähedaselt ja isiklikul tasandil.
Kui see aga juhtuks, siis kas sa meeldiksid mulle?
Ma usun, et meeldiksid.
Mitte isegi seetõttu, et ma ise oleks kangesti hea ja tore,
aga olles töötanud haiget saanud inimestega üle maailma
ja kuuldes nende lugusid,
siis miski mu sees - ja see on nimelt Jumal,
tahab suhtuda sellesse inimesse armastuse,
julgustuse ja aktseptiga.
Kuuluvustunne Jumalale, aga ka üksteisele, on tähtis.
Esimene asi, mille kohta Jumal ütles, et see pole hea,
oli see, et inimesel pole hea üksi olla.
Nii et Ta läks ühel õhtul Aadama juurde
ja ütles: "Mul on sulle midagi just sobivat!
Üks kaaslust pakkuv ja täiustav suhe."
Aadam mõtles hetke ja küsis: "Aga mida see mulle maksma läheb?"
Jumal vastas: "Jala ja käe."
Aadam mõtles jälle ja küsis: "Aga mida ma küljeluu eest saaks?"
Kogu see lugu on muidugi vaid nali!
Tegelikult lasi Jumal Aadamal langeda sügavasse unne,
võttis ühe tema küljeluudest ja ütles: "See ongi see!"
Ja see on olnud "see" sellest ajast saati.
Olgu või alasti ja vormist väljas,
ei midagi peita ega varjata.
Seksis polnud midagi häbiväärset,
vaid see oli imeline võimalus enese ja oma armastuse väljendamiseks,
mida võis teha ka Jumala ligiolus.
Sest see on see, millisteks Jumal meid lõi.
Kuid mis siis juhtus?
1 Moosese raamat ütleb meile, et nad olid sõnakuulmatud Jumalale.
Eeva langes pettuse ohvriks, Aadam tegi pattu
ja nad surid.
Seda siis vaimses mõttes.
Seda niipea, kui nad olid pattu teinud
ja selle tagajärjed olid vägagi tõsised.
Esimene ja kõige tõsisem lugu oli see, et nad said lahutatud Jumalast.
Vaimulikus mõttes nad surid.
Teiseks aspektiks oli vaimne hukk.
Üksteise tundmine ei tuginenud enam suhte tasandile.
Seda on raske mõista. Eriti läänemaailmas.
Meie arusaam kellegi või millegi tundmisest ja mõistmisest
tähendab pika nimekirja info omamist.
Kui aga 1 Moosese raamatus on öeldud, et Aadam tundis Eevat,
siis selle tulemuseks oli see, et Eva viljastus ja jäi lapseootele.
Meie ei kasuta kellegi tundmist sellises kontekstis.
Kuid neil oli vähemalt alguses arusaam,
et Jumal on tõde ja ülim teadmine.
See arusaam püsis enam-vähem läbi kogu Vana Testamendi
ja paljuski ka algkoguduse ajaloos.
Siis aga saabusid renessanss ja valgustusajastu,
kus kõik tahtsid end eraldada Jumalast
ja Teda ei peetud enam universumi keskpunktiks või Loojaks.
Igausgused paralleel-uskumused tõusid pinnale,
mille käigus inimesed omandasid palju infot.
Sa võid isegi tänapäeval minna õppima kuhugi heasse seminari
ja lõpetada selle vaid tänu sellele, et vastasid enamusele küsimustele,
vaatamata sellele, et su vastused polnud kõik isegi õiged.
Probleem on selles, et sa võid teada kõike Jumala kohta,
aga mitte tunda Teda.
Samas me teame, et sellises seisus pole inimene isegi võimeline
tundma ära Jumala asju, kuna ta pole vaimulikult adekvaatne.
Seetõttu vajamegi taas Jumala Vaimu enda sisse,
et võiksime teada tõde.
Paulus ütles Efeslaste kirjas:
"Olles oma mõtlemisega sattunud pimedusse..."
Miks?
Sest nad on läbi lõigatud Jumalas peituvast elust.
Mis asi see Jumalas peituv elu veel on?
See tähendab hinge ühendust Jumalaga.
Kristus minu sees - au kirkuse lootus.
Tegu polnud vaid vaimse hukuga,
aga see tõi kaasa ka emotsionaalse huku.
Nad olid hirmul ja kartlikud.
Esimene tunne, mida langenud inimene koges,
oli hirm.
Ometigi on Piibli kõige olulisem käsk üle 400 korra: "Ära karda!"
Mis on vaimse tervise suurim probleem kogu maailmas?
Ärevushäired.
Pattu langemine tõi kaasa erinevate sündmuste jada.
Nad tundsid ka süü -ja häbitunnet.
Nad olid enne olnud alasti ja ei tundnud mingit häbi.
Polnud midagi varjata, sest neil polnud pattu.
Elasid täiel rinnal Jumala ligiolus.
Tänapäeval aga käime kirikus ja loodame meeleheitlikult,
et keegi ometigi teada ei saaks, mis me sees tegelikult toimub.
Ja me kanname jälle oma maske. Kasvõi natukenegi.
"Tahaksin küll jagada sellest, kes ma olen,
aga ärme liiga sügavuti ka lähe."
Süü ja häbitunne.
Nad olid masendunud ja vihased.
Esimene ohver, mis Jumalale üldse toodi,
polnud vastuvõetav.
Vennad Kain ja Aabel olid need ohvri toojad.
Kain heitus selle peale, mispeale Jumal küsis ta käest:
"Mispärast sa pilgu maha lööd?
Eks ole: kui sa head teed, siis on su pilk tõstetud üles?
Aga kui sa head ei tee, siis luurab patt ukse ees...
Kuid sina pead tema üle valitsema!”
See printsiip pole kogu Piibli jooksul kunagi muutunud.
Ehk mida Jumal ütles, oli:
"Mitte hea tunne pole see, mis paneb sind õigesti käituma,
vaid su õige käitumine on see, mis toob kaasa hea tunde."
Uues Testamendis on öeldud, et:
"Õndsad on need, kes teevad, mis on õige."
Kain aga oli heitunud, hirmunud ja ärevil.
Jõuetud ja väetud.
Aadamas ja Eevas oli varem voolanud Jumala enda elu,
kuid nüüd korraga pidid nad leidma oma elule mõtte
väljaspool Jumalat.
Iga inimene,
kes peale Aadamat ja Eevat ilma sünnib,
on küll füüsiliselt elus, kuid vaimselt surnud.
Efeslastele 2:1 ütleb:
"Jumal on teinud elavaks ka teid, kes te olite surnud..."
Mis see tähendab, et nad olid surnud?
Seda, et füüsiliselt küll elus, aga vaimselt surnud.
Seda on oluline meeles pidada läbi kogu selle seminari.
Seega oma elu algaastatel õppisime me elama lahus Jumalast,
omades võimalust leida ehk kord tee Kristuse juurde.
Aadam ja Eeva pidid aga nüüd leidma oma identiteedi, eesmärgi ja elu mõtte
sellest maisest elukorraldusest.
Me teeme seda tänaseni.
Kes on puusepp, kes torulukksepp või insener.
Kristuse juures aga pole ei juuti ega kreeklast,
ei vangi ega vaba,
ei barbareid ega sisse,
meest ega naist.
Kõik need välised tegurid, millega olen end samastanud,
kehtisid vaid enne Kristusega kohtumist.
Järgmine punkt - hüljatuse tunne.
Nad olid visatud välja Jumala ligiolust.
Mõtle sellele korra -
kas see pole mitte üks kõige suuremaid vajadusi,
mis meil kõigil on?
Vajadus olla kellegigi poolt aktsepteeritud ja armastatud.
Oled sa vahel vaadanud mõnda väikest last?
Ta küsib: "Emme, kas ma olin ikka tubli?"
Meile on juba varasest arengueast oluline,
et keegi armastaks meid
ja kiidaks heaks me joonistused või muud tegemised.
Ja kui valus see siis on, kui seda ei tehta.
Samas, kui väga sa ka ei pingutaks,
alati leidub keegi, kes ei võta sind vastu.
"Aga mis siis, kui ma elaksin täiuslikku elu?"
Jeesus ka elas, aga Ta löödi risti.
Nii et see on selline habras lootus siinses maailmas.
Ükskõik, kui väga sa ka ei kasvaks ja küpseks,
ükskõik, kui tubli sa ka poleks -
keegi ilmub ikka kuskilt välja, kes ei lepi sellega.
Maailma standardid on sellised,
et kui jätad endast hea mulje, saavutad midagi
või sul on kõva sotsiaalne staatus,
siis arvad, et kõik võtavad su kindlasti vastu.
Kuid kas see ikka on nii?
Ei ole.
Kohe üldse mitte.
Ehk siis siin me oleme -
langenud inimkond, kes on lahutatud Jumalast.
Maailm on täis inimesi,
kes on surnud oma pattude ja üleastumiste tõttu.
Jumalal oli peale me pattu langemist üks plaan,
kus Ta andis meile õrnalt kogeda evangeeliumi maiku
ja seda, mis saab sündima tulevikus.
Nii et Ta käivitas koheselt selle plaani,
taastamaks langenud inimkond ja maailm.
Jumal andis Aadamale ja Eevale ühe käsu,
mis võis jätta mulje,
et kui nad suudavad selle standardi välja elada,
on nad ehk mingitki moodi Jumalale vastuvõetavad.
Tegelikult aga oli selle mõte juhtida meid Kristuse juurde,
sest keegi ei polnud suuteline seda käsku täitma.
Meie endi õigsus on kui räpane riie Jumala ees
ja kui väga me ka ei püüaks,
ei suudaks me mingi valemiga olla Jumalale vastuvõetavad,
sest me kõik oleme pattu teinud ja Jumala aust ilma.
Mina usun, et Jumal lasi Vanas Testamendis käiku
klassikalise stsenaariumi.
Võtame näitena Iisraeli rahva ja mõne nende valitseva kuninga.
Iisraelis olid kõige esinduslikumad kuningad üldse,
kellel oli nii palju vara, et kohe oli.
Te kõik olete ju kindlasti kuulnud kuningas Saalomoni kaevandustest.
Kuningas Saalomonil oli kogu raha, võim ja positsioon
ning ta oli Iisraeli kõige mõjuvõimsam valitseja.
Ja ometigi otsis temagi elu mõtet ja eesmärki.
Mõtle sellele.
Tal olid kõik võimalused ja raha jalaga segada.
Tal oli ka positsioon ja staatus.
Kuid lisaks sellele oli Jumal andnud talle rohkem tarkust
kui ühelegi teisele inimesele kogu Vanas Testamendis.
Nii et tal oli ka tarkust tõlgendada kõiki oma otsinguid.
Ehk siis - Saalomon otsis elu mõtet ja eesmärki
ning kirjutas selle kohta isegi ühe Vana Testamendi raamatu,
milleks on Koguja raamat.
Kuid millisele järeldusele ta oma otsingute lõpuks jõudis?
"Tühistuste tühisus."
"Kõik on tühine!"
Meie aga elame 21. sajandil ja tsiteerime ühte poeeti:
"Olen oma saatuse peremees ja hinge kapten!"
Ei ole sa midagi!
See pole kunagi olnud Jumala plaan, et me hing peremehetseks.
Me kas teenime Jumalat või mammonat,
või oleme veelgi enam petetud uskumusest,
et teenime vaid iseennast, sest see pole tõsi.
Seega kogu see käsuseaduse aeg Vanas Testamendis
viis tegelikult meeleheiteni.
Piiblis on ka nö 400 vaikuse aastat, kus taevast pole midagi kuulda
ja siis korraga tuleb Johannese evangeelium sõnumiga:
"Sõna sai lihaks ja elas meie keskel."
Ehk siis mängu tuli viimane Aadam.
Mitte teine, aga viimane.
Johannese 1:4 on öeldud:
"Tema kaudu oli elu ja elu oli inimeste valgus."
Valgus ei tooda elu,
küll aga toodab elu valgust.
Nii nagu esimene Aadam,
nii sündis ka Jeesus füüsiliselt ja vaimselt elavana.
Mina usun Tema neitsist sündi.
Mitte vaid seetõttu, et Piibel seda väidab
või seetõttu, et tahaksin tõestada Piibli tõepärasust.
Ma usun neitsist sündi seetõttu,
et usun, et Jeesus tuli selleks, et tuua meile elu.
Mille Aadam ja Eeva pattu langemise tõttu kaotasid?
Elu.
Suhte Jumalaga.
Mida aga Jeesus meile tooma tuli?
Elu.
Tema elu oli meile eeskujuks kahes asjas.
Esiteks selles, kuidas füüsiliselt ja vaimselt elus inimene
saab elada selle langenud maailma keskel.
Ta näitas meile, et see tähendab täielikku sõltuvust oma Isast.
Ta ütles, et Ta ei tulnud omal initsiatiivil
ega tee midagi ilma Isa teadmata või juhtimiseta.
Meie suurim kiusatus peitub püüdes elada oma elu sõltumatuna Jumalast.
Me tahame ajada asju omal moel.
Tahame järgida oma lihalikku loomust.
Kuid Jeesus, kuigi Ta koges neid samu kiusatusi, mida inimesedki,
elas ilma patuta.
Ta ei teinud kunagi pattu.
Nii et Ta rändas mööda maailma ja jagas oma võrratuid sõnumeid,
kuid ärgem siinkohal kunagi unustagem,
et mida Ta meile tegelikult andma tuli, oli elu.
"Sest see, kellel on Poeg, sellel on..."?
Elu.
"Mina olen tee ja tõde ja..."?
Elu.
"Mina olen ülestõusmine ja..."?
Elu.
"See, kes usub minusse, see elab, isegi kui ta peaks surema."
Ehk inimene elab vaimselt edasi, isegi, kui ta peaks füüsiliselt surema.
Mu elus oli kunagi aeg, kus ma arvasin,
et igavene elu on miski, mille saan alles siis, kui suren.
Kuid see ei vasta tõele.
Las ma öelda seda veelgi otsemalt:
kui sul pole igavest elu juba enne oma surma,
pole sul ka enamat oodata kui vaid põrgusse minekut.
1 Johannese 5 ütleb,
et see, kellel on Poeg, sellel on ka elu.
Kellel aga pole Poega, sellel pole ka elu.
Olles Jumala võrdkuju maa peal
ja olles nii füüsiliselt kui vaimselt elus,
andis Jeesus meile eeskuju elust, mida peaksime elama,
kui tahame sõltuda Jumalast.
Uue Testamendi kõige enam korduv eessõna on see,
mis ütleb, et sina kui usklik, oled Kristuses.
Või et sa oled Temas.
Nii näiteks on ainuüksi Efesose kirjas, kus on vaid 6 peatükki,
üle 40 viite sellele, et sa oled Kristuses või Temas.
Iga salmi kohta Piiblis, mis räägib sellest, et Jeesus on sinus,
on 10 salmi selle kohta, et sina oled Temas.
Ja see ongi see, milles me elu seisneb -
ühtses liidus Jumalaga.
Oht peitub aga selles, et me ei näe seda
ja me räägime sellest lähemalt järgmises sessioonis.
Kuid meil on kalduvus esitleda vaid poolt evangeeliumist.
Seda, et Jeesus tuli ja suri mu pattude eest.
Ja kui ma Ta vastu võtan, pääsen surres taevasse.
Sa küsid: "Mis selles siis halba on?"
Esiteks see, et see jätab sulle mulje,
et igavene elu on miski, mille sa saad alles siis, kui sured.
Kuid see ei vasta tõele.
See on kõigest pool tõde evangeeliumist.
Kui su ees oleks mõni surnu ja sa tahaks teda päästa
ning sul oleks ka võimekust selleks, siis mida sa teeks?
Kingiks talle elu!
Kuid seda tehes sureks ta üks päev nagunii, kas pole?
Selleks, et seda surnut päästa, peaksid tegema kahte asja.
Esmalt ravima välja haiguse, mis põhjustas tema surma.
Kuna patu palk on ka surm,
läks Jeesus ristile ja suri minu pattude eest.
Kas see ongi kogu evangeelium?
Ei ole!
Tänu Jumalale muidugi Suure Reede eest!
Ärge minust valesti aru saage - ristil on igati oma koht!
Kuid mida me sellega tähistame?
Jumala tasuta andi - igavest elu!
Jeesus tuli, et kinkida sulle elu.
Kui oled Jumala laps, on su nimi Tema eluraamatus kirjas.
Kogu asja tuum peitub selles,
et mu Jumal täidab kõik minu vajadused
oma armu rikkust mööda aus.
Kuid mis mu need kõige olulisemad vajadused on?
Elu ise.
Ka mu identiteet; see, kes ma olen.
"Aga kõigile, kes Tema vastu võtsid, andis Ta õiguse olla Jumala lapsed",
kes me ju olemegi.
1 Johannese 3:1 ütleb:
"Vaadake, kui suure armastuse Isa on meile andnud, et meid hüütakse..."?
"Jumala lasteks ja need me olemegi."
Me ei tea praegu, millised me lõplikult kunagi oleme,
kuid seda me teame,
et peame olema Tema sarnased,
kui Teda üks päev silmast silma näeme.
See, kelle pilk on kinnitatud Jumalale, see ka puhastab end.
Siin öeldu on äärmiselt oluline.
Siin on öeldud, et mitte see, mida ma siin maailmas teen,
ei määra ära seda, kes ma olen,
vaid see, kes ma olen, määrab ära selle, mida ma teen.
Ükski inimene ei suuda pidevalt käituda sellisena,
nagu ta end näeb.
Kes ma olen? - No, ma olen kõigest üks patune.
Aga mida patused teevad? - Pattu.
Meid aga on kutsutud elama jumalakartlikku elu
ja ainus asi, mis aitab meil seda teha, on see elu, mis on meie sees.
Samas aga olen mõistnud,
et ainus viis,
kuidas mu kõige olulisemad vajadused saaksid kaetud...
Ma ei räägi siin uuest autost, staatusest või välimusest.
Ma räägin meie olemuse vajadustest.
Elust ja identiteedist;
aktsepteeritusest, turvatundest ja tähendusrikkusest,
mis minu arust saavad vastatud
vaid meie igavikulises suhtes Jumalaga.
Tean, et see võib olla uus mõte, mistõttu püsige veel lainel minuga.
Toon siinkohal esile nimekirja sellest, kes me oleme Kristuses.
Tahan, et loeksite selle koos minuga ette. Olete te nõus?
Ma olen Kristuses aktsepteeritud.
Ma olen Jumala laps.
Ma olen Kristuse sõber.
Mind on õigeks mõistetud.
Mind on Jumalaga ühte liidetud ja ma olen Temaga üks vaimus.
Minu eest on makstud hind ja ma kuulun Jumalale.
Ma olen Kristuse Ihu liige.
Ma olen püha.
Mind on võetud vastu kui Jumala last.
Mul on läbi Püha Vaimu otsene ligipääs Jumala juurde.
Kõik minu patud on lunastatud ja andeks antud.
Ma olen terviklik Kristuses.
Ma olen vaba hukkamõistust.
Olen kindel, et kõik asjad tulevad mulle kasuks.
Olen vaba igasugustest süüdistustest minu vastu.
Mind ei saa lahutada Jumala armastusest.
Olen juurdunud ja võitud Jumalas ning pitseeritud Tema poolt.
Olen koos Kristusega peidetud Jumalasse.
Olen kindel, et see hea töö, millega Jumal on minus alustanud,
saab ka lõpule viidud.
Olen Taeva kodanik.
Mulle pole antud hirmu,
vaid armastuse, väe ja selge meele vaim.
Keset hädaolukorda leian abi ja armu.
Olen sündinud Jumalast ja Kurat ei saa minust midagi.
Olen maailma sool ja valgus.
Olen osa tõelisest Viinapuust ja kanaliks Tema elu voolamisele.
Mind on valitud ja võitud kandma vilja.
Olen Kristuse isiklik tunnistaja.
Olen Jumala tempel.
Olen lepitaja.
Olen Jumala kaastööline.
Ma istun Kristusega taevastes paikades.
Olen Jumala kätetöö.
Võin minna Jumala palge ette täie vabaduse ja kindlusega.
Ma suudan kõik läbi Kristuse, kes teeb mind vägevaks.
Aamen?
"No kui ma seda kõike usuksin, läheksin ju uhkeks!"
See pole üldse nii, kuidas see käib.
Kui sa ei usu seda, saad lüüa.
Me ei ole seda kõike seetõttu, mida me oleme teinud,
või milleks me oleksime suutelised.
Me oleme seda kõike vaid tänu Jumala armule.
Isegi Paulus ütles, et ta on kõike seda, kes ta on,
vaid tänu Jumala armule.
Kuid ta oli seda.
Olen märganud inimeste aitamisel,
kellel on olnud paanikahäired, söömishäired või mis iganes,
et nad ei teadnud, kes nad on Kristuses
ega mõistnud, mida tähendab olla Jumala laps.
Kuid miks see on nii?
Kuhu jääb see Abba Isa kogemus, millest Paulus kirjutab?
Kui Püha Vaim tunnistab ühes inimese vaimuga,
et ta on Jumala laps,
siis miks inimesed kogevad kõiki neid erinevaid häireid?
Hea uudis on see,
et kui nad on tõesti saanud meelt parandada,
lahendada oma murekohad ja leida vabaduse Kristuses,
siis nad ka kogevad seda.
Uuesti Piiblit lugedes põrkab see neile igalt poolt vastu.
"Ma olen Temas; ma olen Kristuses."
"Ma olen uus loodu."
Ja see on midagi, mida Jumal tahab, et kõik Tema lapsed kogeksid.
Kui see on Püha Vaimu töö
tunnistada ühes minu vaimuga, et ma olen Jumala laps
ja vahendada mulle Jumala ligiolu,
siis vahet pole, kuhu ma ka ei läheks, sest Jumal on alati seal.
Turvatunne, mida Jumalas koged,
ei sõltu selle maailma ajutistest asjadest.
Sinu turvatunne Kristuses
tugineb sinu igavikulisele suhtele Temaga.
"Mis on halvim, mis sinuga juhtuda võiks?"
"Ma võin ära surra."
No kui suredki, oled siiski Jumala ligiolus,
mistõttu sa ei pea kartma surma.
Tema on ainus, kes seda kõike täiuslikult suudab,
sest Jumal ise on täiuslik.
Palvetame koos.
Isa, me usaldame kõik kuuldu nüüd Sinu hoolde.
Kui siin on kedagi, kes on käinud kirikus
või kusagil muudel üritustel, täites teatud rituaale ja tegevusi,
kuid midagi on ikka puudu,
siis see oled Sina.
Võib-olla see on esimene kord, kus nad mõistavad,
et sa tulid enamaks kui vaid see, et anda nende patud andeks.
Sa tulid, et anda elu
ja nad mõistavad, et sa tõesti oledki nende sees -
Kristus, kogu au kirkuse lootus.
Ma palun Isa, et sa puudutaksid neid.
Keegi ei saa tulla Sinu juurde, kui Sina neid ei kutsu,
mistõttu ma palun,
et kingiksid elu kõigile, kes meid kuulavad-vaatavad.
Aita neil mõista, et läbi Kristuse nad on aktsepteeritud Sinu poolt
ja nad on olulised ning hoitud.
Ühtlasi me ka teame, kes me oleme ja miks me siin oleme.
Teame, et oled tundnud meid maailma algusest alates
ja loonud meid heade tegude tarvis,
et me võiks kanda Sinu ligiolu üle kogu selle maailma.
Isa, me usaldame kõik selle kuuldu Sinu kätte
ja palume, et Sina oleksid meie ülim õpetaja.
Et Püha Vaim juhiks meid kogu tõe sisse
ja see tõde teeks meid vabaks.
Me kuulutame ja palume seda iga kuulaja üle, Jeesuse nimel.