PEOPESAL
Tere tulemast saatesse "Peopesal"! Tänane teema on inimeste orjus.
See on vaatajate ettepanek, et räägiksime sellest,
mis on vabadus. Tere tulemast ka teile siin stuudios!
Palvetame enne kui läheme teema juurde.
Kõigeväeline, Isa, Poeg ja Püha Vaim, ma tänan selle eest,
et Sa oled oma armastuses kutsunud inimesi vabadusele,
sellisele vabadusele, et meil pole vaja olla kellegi orjad,
et meil on vaba tahe ja me suudame teha oma valikuid.
Aga rikutuse tõttu on paljud asjad läinud meie elus nii valesti ja
meie valikud on valed valikud. Issand, räägi sellel teemal
oma Püha Vaimu kaudu selles osas. Puhasta mind Sinu kanaliks nii,
et räägiksin neid asju, mis tulevad Sinu südamest ja
pühi ära kõik, mis pole Sinu sõna kohane.
Ole meie kõigiga, Jeesuse nimel, aamen!
Vabadus on üks selline teema, millest ka Piibel räägib üsna palju.
Omal moel tuleb leida need teemad, enne kui need hakkavad kõnetama,
üks selline, mille kohta öeldakse, et see on vabaduse evangeelium on
kiri galaatlastele. Selles Paulus kirjutab judaistidele, sellistele
juutidele, kes olid nagu meie ütleme, käsu all, kellele olid
teatud asjad tähtsamad kui elav usk ja Paulus on kirjutanud
kirja galaatlastele meenutades juutidele ja ka meile rangelt seda,
et Jumal on kutsunud meid inimeste orjusest ja varem oli juttu ka
religioossusest, sellisest religioossuse ja vale orjusest
täielikku vabadusse.
Kiri galaatlastele 5:1 ütleb kokkuvõtlikult:
"Vabaduseks on Kristus meid vabastanud. Püsige siis selles
ja ärge laske endid jälle panna orjaikkesse."
Miks sellised sõnad juutidele just sellel hetkel, oli seepärast, et
juute oli hakatud taga kiusama. Rooma valitsuse ajal nad sattusid
sellistesse olukordadesse, kus nad pidid tõsiselt mõtlema, kas nad
tunnistavad suuga Kristusest või salgavad, sest Jeesuse tunnistamine
tähendas igasugust tagakiusu, isegi piinamist, hülgamist,
mitmesugust tõsist kõrvaletõrjumist. Ma ei suuda jätta ütlemata, et
kiri galaatlastele sobib minu arvates hästi tänase päevaga.
Kui Paulus räägib tõelisest vabadusest ja kristlase vabadusest,
siis ta tuletab Piiblis mitmes erinevas kohas meelde, et kui
Kristus on andnud meile vabaduse, mis on Temas ja ainult Temas,
usu kaudu, see tuleb kingtusena, see on tõeline ühtsus ja armastus.
See on tõeline elu ja tõeline mina, tõeline koguduse osadus ja muu.
Aga inimesed hakkavad otsima ja ehitama oma asju, selliseid asju,
mille keskpunkt ei ole enam Kristus või kus Jumala Sõna ei õpetata enam
puhtalt või ei mõisteta loetud sõna, kuna Vaim ei juhata, ei loeta
Piiblit Vaimu juhatuses, kui üldse loetakse. Jõutakse sellisesse
olukorda, mis on paradoksaalne iseeneses, inimesed räägivad
täiuslikust vabadusest ja täiuslikust võrdõiguslikkusest ja
täiuslikust sallivusest ja on seotumad kui kunagi varem.
Tänapäeva inimene on tõeliselt ori, ta on vale ori, ta on niiöelda
üldise arvamuse ori. Ta on oma naudingute ori, ta on oma tunnete
ori ja ta elab sellises olukorras, et ta on loonud sellise väärpildi
vabadusest. Märkamata, et on sattunud üha sügavamale vangi.
Inimene, kelle vabadus on väline ja mis tuleb inimeste otsuste,
demokraatlike otsuste või millegi muu kaudu, on inimeste vabastaja.
Kui vaba on inimene iseeneses? Inimene pole üldsegi vaba,
inimene on eriti seotud, seda märkab näiteks selliste asjade põhjal,
kui raske inimestel on teha iseseisvaid otsuseid, mis teeks
head talle või ligimesele. Ei, tema valikud ja otsused on isekad
ja ta kujutleb, et vabadus tekib sellest, et tema saab ennast
teostada ja elada nii nagu ma tahan. See on vabadus.
See on imelik asi, et kui see on vabadus, siis miks see ei too õnne.
Kas mitte vabadus ja sisemine rahu ja ühendus ei kuulu vabaduse juurde,
selline tunne, mille kohta ma ise ütleksin, et kui inimesel on
vabadus, siis tal on ka rahu. Temas on shalom.
Aga kui inimesel ei ole shalomi, mis tal siis on?
Mis on tema vabaduse mõõt? Kui juhtub nii, et saab ennast
teostada kõikvõimalikul moel ja märkab, et jääb üha üksildasemaks,
üha õnnetumaks, üha nõudlikumaks teatud valdkondades ja ikkagi
tahetakse lisa ja lisa. See on natuke nagu minu shokolaadiperioodid,
ma üritan saada lahti shokolaadi söömisest, mis tuleb eriti talvel ja
pimedal ajal. Kui teil on natukegi samu kalduvusi, et mida rohkem
seda saad, seda rohkem seda tahad ja kas sellest siis tuleb hea ja
õnnelik tunne? Jaa, selleks hetkeks kuni see nauding kestab.
Kas see annab mulle vabaduse mingil moel? Ei, see peab mind orjana,
kuna nauding orjastab mind. Ma ei tegutse sellises vabaduses,
ma tulen selle juurde kohe tagasi, mis see on Kristuses,
mis tegelikult annaks mulle elu. Ma räägin sellisest vabadusest,
mis tõuseb hingest ja see on äärmiselt valelik vabadus.
See pole üldsegi vabadus. See on sõltuvuste, inimeste arvamuste,
erinevate orjuste, väliste arusaamade - kõige sellise vale.
Seal pole vabadust üldse kuna seal, kus pole Kristust, pole vabadust.
Õigupoolest inimene ei pääsegi mingisse tõelisse vabadusse, kui ma
kirjeldaksin vabadust, kuidas see tundub, mis oleks tõeline vabadus,
see oleks selline tunne, et mul pole mingeid sundusi elus.
Seda, mida ma teen, teen ma seestpoolt, sellepärast,
et ma tahan ja see tahtmine sünnib armastusest.
Ma olen saanud midagi nii palju, et mul tuleb selline tunne,
et ma tahan anda seda edasi vabalt. Vabadus tähendab siis ka seda,
et inimene on vaba andes ainult siis, kui ta ei oota vastutasu.
Siis kui ta ei tee midagi ainult endale, vaid siis kui ta hakkab
tegema teistele. Teenides näiteks teisi või teenides Kristust ta
ühtäkki hakkab tajuma seda Piibli tõde, et kui inimene on vaba andma,
siis ta hakkab saama. Ja sellest saab palju rohkem kui shokolaadist.
Vabadus kutsub teisi vabasid enda juurde. Aga kui sa hakkad inimesi
siduma määratledes või sellega, mis on õige või mis on vale või
mingi sallivusasjaga või kõige muuga, sa seod inimesed kohe
teatud raami ja selline inimene pole vaba. See ei sobi sinna
teiste inimeste seatud raamidesse. Millised on Kristuse raamid?
Kristuse raamid on sellised, et iga inimene saab selliseks inimeseks
nagu teda loodi ja mõeldi. Ja see huvi ja põnevus on see, et
ei ole kahte samasugust. Ei ole kahte samasugust.
Seepärast näiteks meie vabadus, kuigi see vaimulikus mõttes on
vabadus Kristuses ja Kristuse kaudu, siis meie vabadused omavahelises
võrdluses kui neid sedasi võrdleks, need on suhtelised mõisted kuna
võib olla nii, et kultuuritaustast või muust sõltuvalt olen ma vaba
milleski sellises, kus sina ei ole vaba. Paulus rääkis näiteks sellest,
kuidas me suhtume toitu. Sõber võib olla taimetoitlane ja sina lihasööja.
On vabadus saada valida kumb olla, ilma et peaks hukka mõistma teise.
Mõni vajab oma vaimulikus elus ka tunnete hoidmist sellisel moel, et
talle on tähtsad küünlad, muusika, ikoonid ja sellised asjad. Ta võib
olla ortodoks näiteks. See on tema vabadus valida näiteks vaimulik
ühendus millega liituda, selle kohaselt, mida Jumal meie südamele
ja meile räägib. Vaba inimese tunneb ära ka selle järgi, et ta ei ela
selleks, et meeldida inimestele vaid et meeldida Jumalale.
See ei tähenda üldse seda, et ta enesekeskselt jätaks teised
tähelepanuta, vastupidi, selline inimene, kes elab Kristuses,
näeb ka teises Kristust ja tahab teenida nimelt Teda ja
teisi inimesi. See tähendab seda, et ta ei taha
solvata teisi, siduda neid, ta tahab neid vabastada vaimus,
õnnistab, õnnistab ka vaenlasi. Ja lastes igaühel sedasi vabalt olla
selline nagu ta on ja täidab selle ülesande ja kutsumuse, mis tal on,
millesse tema on kutsutud. Inimene tunneb ka endas vabadust,
milles puudub soov valitsemise ja võimu ja kontrolli järele.
Inimene, kes tahab veel valitseda teiste inimeste elu üle,
pole veel vaba ka oma elus. See tuleb sageli turvatunde
puudumisest ja mida ebakindlam meie sisemine inimene on,
seda enam me vajame välist turvalisust.
Kui inimene on väga ebakindel, siis ta korraldab näiteks oma päeva
täpselt ajakava kohaselt. Näiteks vaimuhaige patsiendiga
tehakse nii, et igaks päevaks tehakse ajakava, vaid seetõttu,
et turvatundetu, ebakindel ja ahistuses meel saaks välise
turvalisuse kaudu raamid, millest alustada.
Kui on palju ebakindlust ja hirme võib alustada sedasi, et
seatakse endale teatud asjad, mida tehakse.
Kuigi need tunduvad käsumeelsusena, sellisel juhul need paradoksaalselt
aitavad saada vabaks, et ei oleks kõigi tuulte pillutada.
Ei jookse siia-sinna ahistuses, vaid teeb näiteks sellise ajakava,
et 8 - 9 loen Piiblit ja palvetan, kell 12 söön lõunat,
õhtul käin vaimulikul koosolekul kell 19, või kuidas kellelgi on.
Alguses selline elu ja asjade liigitamine hakkab andma
inimesele vabadust ja annab ka turvatunnet, kui pole julgenud
minna kuhugi või muid selliseid probleeme või ei saa kuidagi
Piiblit loetud või muud. Seda võib harjutada.
Ka vaimulikkust peab harjutama ja ennast sellega harjutama, et me
kasvame Kristuse tundmises ainult sedasi, et me oleme koos Temaga.
Me anname Talle aega, küsime Temalt, mida vabadus Sinus tähendab.
Püha Vaim õpetab meeleldi.
Inimene on nii vaba kui vaba on tema hing ja inimese hing
on nii vaba kui vabaks vaim on saanud seda juba uuendada ja
paradada ja kutsuda. Hingeline inimene ei ole vaba,
ta on veel inimeste ori. Seepärast Paulus tuletab meelde,
et ärge langege uuesti inimeste orjusse.
Ta mõtles nendele juutidele, kes hakkasid uuesti liituma
juudi kogudustega ja juudi kommetega vältimaks neid piinamisi ja
kõiki muid raskusi, mis sellele järgnesid.
Paulus ütles, et ärge tehke nii. Püsige oma esialgse usu juures,
püsige Kristuses, püsige olukordadest, inimeste arvamustest,
kõigest hoolimata selle juures, mida tunnete sisemiselt
õige ja püha olevat. Püha Vaim kinnitab siis seda tõde.
Sedasi katkine inimene oma hingelise paranemise kaudu, kui Vaim saab
seda hinge juhtida ja kutsuda, hakkab ära tundma üha rohkem,
mis on Kristusest ja mis ei.
Selle pärast võib ka palvetada, et saaks sellise anni.
Mida enam ta ära tunneb Kristuse lõhna, seda enam ta võib
lahti öelda sellest, et hing juhib meid nagu vabadusse
ja vaim räägib hingele ja ütleb, et vaata, see mille kohta sa ütled
vabadus, see on tohutu vale, see on tohutu eksitus.
Kui sulle öeldakse, et ära mine kaasa nende kitsarinnalistega,
see on kohutav, nad loevad Piiblit tõsimeeli ja jutlustavad sellest
ja usuvad seda, et Jumal räägib inimestega tänapäeval,
nad usuvad ka imedesse. Jaa, kuna selline inimene,
kes usub sellesse kõigesse elab vaimuriigis ja ta on tõeliselt vaba.
Siin on nüüd see hull asi, et orjad ei näe seda,
et teised on vabad ega olegi orjad. Ori ei tea, et ta on ori.
Ta ei tunne ära seda valet ja seepärast üks esimesi asju
tervenemises on paranemine armastuse kaudu.
Keegi ei tule valguse ja tõe juurde ega loobu valelikest kujutlustest
ja arusaamadest ja muust kui teda pole armastatud ja
kui ta pole õppinud ise armastama ennast.
Kiri galaatlastele 5:1 tuletab meelde just seda, et
Kristus on meid vabastanud ja "püsige siis selles ja ärge laske
endid jälle panna orjaikkesse."
Johannese 8:32 lubab, et te: "tunnetate tõe,
ja tõde teeb teid vabaks!"
Nüüd kui me räägime tõest, siis muidugi maailma inimesed
ütlevad kohe, et mis tõde see teil on, miks meie tõde
pole sama hea kui teie tõde. Meil, kristlastel, kes me usume
sellesse tõesti, kes oleme nii tobedad, et usume sellesse tõesti,
siis see on selles mõttes tore raamat ja kui seda lugeda ja
kui veel palvetades lugeda, siis tõepoolest, võibolla me oleme
natuke tobedad, aga tõepoolest nagu vaimus hakkame teadma,
mis on tõde ja mis mitte. Kui võtta see juhtnööriks,
seda on kõigil võimalik lugeda. Ma mäletan esimest korda
kui ma lugesin, oh õudust, millised suguvõsade loetelud,
ei tänan! Tasub hakata lugema just nii, et näiteks hakata kõigepealt
lugema vabadusest ja siis küsida Jumalalt, et Issand, näita oma
Püha Vaimu kaudu mulle, mis on tõde.
Püha Vaim on tõde, Jumal on tõde, Kristus on tõde.
Kui me õpime tundma Kristust, siis me õpime tundma vabadust
ja mida enam meis on Kristuse vabadust, seda vähem me kardame
inimesi ja inimeste arvamusi. Seda vähem on tähtsust sellel,
kas meid kiusatakse taga või ei, kas sellest tuleb probleeme või ei.
Kuna see vabadus, mis meil on Kristuses nagu juba varem ütlesin,
selles on lisaks rahule ka see, võin oma kogemusest öelda,
kui tuleb neid, kes ütlevad, et oi kitsarinnalised fundamentalistid,
napakad, midaiganes me olemegi. See on tore, et Kristuse vabaduses
on selline kummaline joon, ka Paulus ja jüngrid märkasid seda
ja apostlid, mida enam meil on ahistust, seda sügavamaks
saab meie rõõm. See on huvitav paradoks.
Jumala maailma vabadus on imeline vabadus seepärast, et eraldub
maailmast, kui inimene eraldub maailmast kuigi on maailmas ja
elab Kristuses, siis see Kristuses elamine annab sellise kaitse ja
rahu ja vabaduse, et sisemine inimene meis, see ei tõmba kokku
ega vähene ega palu andeks seda ega ka muud, vaid see püsib
kogu aeg selles vabaduses. Tegelikult selle vabadus kasvab
kui sisemine inimene on kuulekas Jumala sõnale, see kogu aeg
lisab tema vabadust Kristuses. Siis tuleb eriti tugevalt meelde,
nagu Piiblis öeldakse, et mida võib inimene, kui Jumal on meie poolt,
mida võib inimene. Mis on hetkeline ahistus või pilkamine või raskused
või kõik muud igaviku vaatenurgast. Mis see on?
Kui me mõtleme igavikku ja seda meie hetke, mida me siin praegu
elame, ja missiis. Vähemalt igavikus me oleme nii täiuslikult vabad,
et miski ega keegi ei suuda meid oma valedega siduda.
Kui me tuleme selle vabaduse juurde, siis me vajame usku ja usulubadusi.
Me võime paluda seda andi. Me vajame õigeid valikuid
ja need valikud leiduvad siit. Kui nüüd madu ütleb ka tänapäeval,
et kas Jumal on tõesti ütlenud nii, siis me võime öelda,
et kirjutatud on, Jumal on tõesti öelnud nii.
Valime loota. Nüüd on tähtis toonitada seda,
et vabadus ei ole tunne. See võib muutuda ka tundeelu kogemuseks
seda kaudu, et on nii hea olla, et võiks kasvõi tantsida või lennata.
Vabadus on tegelikult valik. Nagu on ka elu.
Valige elu, valige vabadus, valige Kristus.
Kui inimene õpib usu kaudu ka armastama, siis armastus on selline
jõud, et see hoiab inimese vabana ka siis, nagu öeldakse, et
kõik maailma olukorrad ja tuuled pöörduvad enda vastu.
Kui sisemine inimene meis püsib Kristuse armastuses,
seda võib öelda ka niiviisi, et armastust ei suuda miski vigastada.
See on eriline joon, aga seda ei suuda miski.
See on selline jõud, erinevalt kui soomlased on
aru saanud ühe uurimuse kohaselt. Armastus on tohutu jõud
ja see on tõelise vabaduse alus. Inimene, kes armastab annab andeks
ja ei seo kedagi, ta ei jää mõtlema solvumisi, teda ei saa kaasa tõmmata
valedesse, ta ei nõustu nendega kuna ta mõistab, et armastus
algab enda austamisest. See algab Jumala suurte tegude ja
tööde mõistmisest, Jumala pühaduse kummardamisest ja eelkõige just
Kristuse tundmisest. Vabaks on võimalik saada kui tahad
ja me võime seda lõpuks ka koos palvetada kui kellelgi pole küsimusi
selle teema kohta.
- Salme, aga mida tähendab vabadus siis koguduse elus?
- Ma näen seda nii, et vabadus tähendab seda, et seni kuni
kristlastel on sama Jumal, sama Kristus, siis me oleme vabad Temas
ja siis need nüansid, mis tulevad eri koguduste õpetustes ja
kommetest, siis need võivad kutsuda erinevaid inimesi enda juurde.
Ma ütleksin, et tundlikud inimesed lähevad nelipühikogudusse ja
mõistuse inimesed püsivad luteri koguduses jne. kuidagi üldistamata.
Tähtis on minu arvates see, et meil on ühine Jumal ja ühine Kristus
ja meil ei ole sama Jumalat islamlastega.
Üldiselt kui räägitakse vaimude eristamisest, me peame küsima,
et kes on tegelikult Kristuses. Palvetame seda veel koos.
Issand, me tuleme Su palge ette ja palume seda,
et tõde teeks meid vabaks ja Sina ise räägiksid meile tõde,
meie südametesse, meie mõtetesse ja meie ihusse.
Issand, ma tänan selle eest, et Sinus meil on tõeline ja ehtne
vabadus, selline vabadus, mis ei igatse midagi asjatut,
milles see igatsus, mis on istutatud meie südamesse, on igatsus Sinu
poole. Sinus me elame ja oleme, loodame ja usume ja armastame.
Ja see, mis meis on veel puudulik ja poolik, täida see oma armastusega
nii, et meil on, mida anda edasi. Nii, et me võime olla Sinu lõhn ja
Sinu valgus, kus me iganes käime ja et me võime ka julgelt Sõna
kuulutada, kartmata. Tänu, et Sa aitad meid selles, aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen