PEOPESAL
Head vaatajad, tere tulemast saatesse "PEOPESAL"!
Täna on teemaks rahu ehk shalom, nagu Piiblis rahu nimetatakse.
See teema on teie poolt välja pakutud. Julgustan teid olema
aktiivsed ja välja pakkuma oma teemasid, mida võiksime käsitleda.
Enne kui räägin sellest, palvetame koos.
Kõigevägevam, Isa, Poeg ja Püha Vaim, rahu Jumal! Palun, et Sinu Püha Vaimu
kaudu saadad oma rahu kõigile meile, kes oleme siin stuudios, stuudio
töötajatele, siinolijatele ja vaatajatele ja lased, Issand, meil
rahus kuulata, mida Sinu Püha Vaim räägib. Nii, et me võiksime tunda,
kuidas rahu voolab ja võtaksime vastu selle, mis on Sinust. Issand,
tee minust oma kanal ja puhasta minu sõnum, nii et see tuleks Sinu
südamest. Jää meid õnnistama, aamen!
Rahu on selline mõte, isegi mitte mõte, vaid mõiste ja olemas olev jõud.
Need inimesed, kes pole tundnud shalomi, isegi ei tea, millest me räägime.
Sellepärast on seda ka raske kirjeldada, kuna kui ei tea
midagi, on raske seda kirjeldada. Ehk jõuame selleni sedakaudu, mida
rahu inimesele üleüldse tähendab. Piiblis räägitakse maailmarahust ja
Jeesuse antud rahust. Jeesus ise ütleb, et rahu, mille mina jätan teile.
Mitte sellise rahu, mille annab maailm, vaid mingi teistsuguse rahu.
Ei mäletagi, et oleksin kuulnud mingit õpetust sellest, mida
shalom sügavamalt tähendab. Pigem on seda määratletud ja hea on
alguses ka määratleda, et mida sellega mõeldakse, kuna see on sisu
poolest selline, mis on jäänud tänapäeva inimestele võõraks.
Shalom on Vanas Testamendis natuke erinev kui Uues Testamendis see-
tõttu, et see juudi sõna, õigemini on selle sõna algupära mujal, see
tähendas juutidele selle aja ehk siis maapealseid õnnistusi, ülikülluslikku
õnnistust, mis võib ilmneda rikkusena, abikaasana, laste arvuna, paljudes
sellistes asjades. Uue Testamendi ajal Jeesuse seisukoht rahust,
shalomist, Tema rahust tõi igavikulise mõõtme selles mõttes, et rahu pole
ainult materiaalne, vaid selle tähendus on rohkem ühtsust kirjeldav,
tervist, endiselt õnnistust, aga see võib olla ka selline protsess,
selline asi, mida me ei pruugi maa peal olles terviklikult leida,
kunagi taevas jõuame lõplikult selleni, et Jumal pühib ära kõik
pisarad, kus ei ole enam kitsikust, hirmu, ohtu, kus pühitakse ära kõik
"maapealsed" asjad, mis teevad inimese rahutuks ja ebakindlaks.
Rahu ei ole mingi äkki saabuv kingitus. See on küll kingitus,
kuid see on nagu protsess. Mõned kogevad palvehetkes või ülistades
vahel sellisel hetkel kui on "maapealne" rahu, kui ei ole
konflikte ega probleeme, sellisel hetkel võib kogeda üleloomulikku
rahu ja ligiolu. Aga kui tulevad taas katsumused ja raskused, raha
ei jätku toidu ega üüri jaoks ja muu selline, siis see rahu kaob.
Siis see ei olnud shalom. Sellest, kuidas sellise rahuni jõutakse ja
kuidas selles püsida, nii palju, et me võime vähehaaval hakata harjutama
rahus püsimist. Seda võib siis harjutada. Kõigepealt on see, et
mida rahutum inimene on, mida ärevamad on tema mõtted ja tunded,
või olukorrad, see on selge, et tal on üsna raske leida sellist kohta,
kus ta võiks kogeda harmooniat ja rahu. Võib mõelda ka nii, et need
olud, mille keskel me elame, me oleme sellise infotulva keskel ja
igalt poolt tuleb selliseid erguteid ja muid, ka seestpoolt võib tulla
erguteid, oma ärevusest. On palju inimesi, kes ei julge proovidagi
rahunemist, selles mõttes, et rahu protsessi esimene aste on, et
jätaks välise ärevuse kõrvale. Ja see nüüd tõesti ei tähenda sellist
idamaist mõtisklemist nagu tänapäeval pakutakse koolides ja mujal, et
inimene õpiks tühjendama oma meeled ja selle kaudu lähenema Jumalale.
Sedakaudu ta küll läheneb kellelegi, kuid ei tea kellele, ja
kui meeled on tühjad, siis need täidab alati keegi. Ja kui inimene
ei tea seda, kes tema tühjuse täidab, siis selle võib täita ükskõik milline jõud.
Kristlikus mõtiskluses jäädakse vaikseks, et keskenduda Kristuse
ligiolule. See pole samasugune meele tühjendamine, nagu budistlik mõtisklus,
vaid see on meele keskendumine Jeesusele. Ma räägin hiljem veel
sellest, kuidas seda konkreetselt teha ja kuidas see juhtub. Saate
selle kodutööks ja võite seda hakata harjutama. Kohe alguses on
hea toonitada seda, et shalom, rahu ei ole "hauakambri rahu". Kui räägitakse
rahust, siis see ei tähenda sellist surmvaikust. See ei tähenda seda,
et ma olen Jumala rahus, shalomis, kui ma olen alati rahulik ja tasane
ega reageeri millelegi ja minust paistab välja, et ma olen naine, kes
valitseb ennast ja oma tundeid. See pole shalom! Mõelge kasvõi Jeesuse
peale. Shalom ei tähenda tundetust või külmust või kõige valitsemist
ega ka mitte seda, et me inimestena suudaksime alati olla kontrolli all
erinevates asjades. Tegelikult see on vastupidine, kuna shalom on
seestpoolt sündiv ja kerkib esile seest ja sisemisest küpsusest.
Inimene kasvab automaatselt sellisesse rahusse ja armastusse,
et tal pole vaja ilmaasjata lärmata ega käratseda. See ei tähenda seda,
et ta ei suudaks reageerida ega seda, mis kristlaste hulgas on
eksitav ja mõnikord tahaks kohe raputada inimene ärkvele ja öelda,
et ärka, et sa oled surnud, saa aru, et sa oled täitsa surnud! Sellepärast,
et see on elutus, mis tuleb sellest kontrollist ja arvatakse, et see on
vaimulikkuse roll. Shalom, kui mõelda Jeesust, siis shalomis
inimene on pidevas ühenduses oma tunnetega, suudab neid väljendada,
nendega ja nende kaudu suhelda ja see tõesti ei tähenda seda, et
inimene on nagu pakend, nagu kõndiv nukk. Saate kindlasti aru,
mida ma tahan öelda. See on elavus, inimene on elav kui ta on shalomis,
mitte surnud. Tundub sedasi, et meil on hakatud arvama, et selline üle
kõige end vaos hoidev kristlus on see "arukas", "küps" ja selline ja
siis, kui sa kuskil oled endast väljas ja karjud, siis su maine on
igaveseks läinud ning sa oled halvasti käituv kristlane.
See ei tähenda seda. Püha Jumal näiteks vihastab, siis kui elu vastu
eksitakse, ta vihkab pattu. Shalom tähendab siis seda, et on ühenduses
eluga ja elavate tunnetega ja elab elu täiega tõeks. Siia ei kuulu
vale kontroll, muidugi me peame kontrollima ennast kui meil on
kalduvus näiteks lüüa midagi või ilmaasjata karjuda, siis on hea
ennast kontrollida. Kuid shalomit ei saa kontrollida. See ei ole
kontrollitud "hauarahu" vaid see on püha elu ligiolu, kindlus ja ühendus,
nii, et shalomis olles inimesel ei ole midagi viga. Inimesed ütlevad
sageli nendes "sisemise lapse" lugudes, et see on see, et inimene teab
kuidagi sügaval südames, et kõik on korras, mul ei ole midagi viga,
mul on kõikvõimas Jumal, kes suudab kõike ja vaatamata sellele, millised
on olud, ükskõik kui raske haigus või ükskõik kui raske on majanduslik
olukord, see ei tähenda seda, et ma alahindaksin neid asju ja ütleksin,
et sellest pole midagi, et mul pole raha toidu jaoks, Jumal aitab. See
ei tähenda seda. See tähendab, et kui ma tegelen asjaga ja näen, mis
on tõeline ja õige mure, siis mu põhiusaldus ja kindlustunne ei
ei kao ikkagi kuhugi. Shalom on olukordadest sõltumatu rahu, see
püsib ka siis, kui välised olud on kõike muud kui rahulikud. Niiöelda,
kui välised olukorrad räägivad kõigest muust kui rahust ja kindlusest
ja muust. Sageli võib olla ka nii, et nagu teate, on see igivana võrdlus,
kuid see on väga täpne, see nn. "tormisilm". Kord kui ma olin Floridas,
siis ma nägin ühte sellist taifuuni. Selle keskosas on selline
koht, kus tuult ei olnud üldse, see oli nagu turvapaik. Selle ümber kõik
laguneb ja lendab, kuid seal keskel on täielik vaikus ja rahu. Selline
on shalom. Kõik meie ümber, see võib olla mistahes, kuid kui ma
vaatan Kristusele, siis mul on kõik tõesti korras. Paulus ütleb kirjas
Roomlastele 1:7, "et Jumala, meie isa ja Issanda Jeesuse Kristuse armu ja
rahu teile." Siis arm ja rahu on mõlemad Jeesuse ja Jumala annid.
Loen veel ühe tuntud kirjakoha Johannese 14:27:
"Rahu ma jätan teile; oma rahu ma jätan teile; mina ei anna nõnda
nagu maailm annab." Ja siis Ta ütleb rahu kohta ühe
tähtsa asja: "Teie süda ärgu ehmugu ja ärgu mingu araks!"
Rahu on teatud suhtumine ja valik. See on selles mõttes valik, nagu ma
olen varem rääkinud sellest, et me võime valida oma mõtteid ja ka
Piiblis kutsutakse meid oma mõtteid valima, uuendage oma meeled. Mõelge
rahu mõtteid, Jumala mõtteid. Me võime teatud olukordades valida,
ütleme näiteks, et mul ei ole raha üüri jaoks, loomulikult tuleb mul
kasutada mõistust ja teha kõik, mida ma suudan selle asja jaoks teha,
tarkusega. Tark peab olema. Aga kui ikkagi paistab, et ma kuskilt seda
raha ei saa, siis ma tänan Jumalat, et ta korraldab selle, kuna ma tean,
et nii juhtub ja tegelikult mu elus on niimoodi just juhtunud. Ja selles
mõttes seostub valiku tegemine ka usuga, kui ma usun sellesse, siis
Jumal vastab meile meie usku mööda. Seda ütleb ka Piibel.
Kord ma sain sellise meeldetuletuse, neid on küll olnud rohkem, kuid see
polnud eriti ammu, kui hommikupoole ööd, kui Jumal minuga räägib, ärkasin
sellise lause peale, mis oli mulle väga tuttav, kuid selleks päevaks
eriti sobiv:"Ära karda, usu vaid!" Ära karda, usu ainult! Ja iga kord
kui mingi väline seik, ja neid on tänapäeval tõesti palju, ähvardab
viia sind välja shalomist, võib öelda endale: "Ära karda, usu vaid!
Jumal teeb imelisi asju." ja siis jällegi keskenduda sellele, mida Ta
suudab teha. Johannese 16:33 ütleb: "Seda ma olen teile rääkinud, et
teil oleks rahu minus. Maailmas on teil ahastust, aga olge julged,
mina olen maailma ära võitnud!" Kui inimesed tulevad kallale ja
mustavad teie mainet ja naabrid käituvad halvasti või mistahes, see
on hetkeline valu ja kitsikus, kuid igaviku seisukohast on Jeesus selle
kõik ära võitnud. Me võime loota selle lubaduse peale, nüüd on raske,
nüüd on valus, kuid ma ei lähe kaasa sellega, kuna see ei ole Jumalale
meelepärane. Ma otsustan õnnistada oma vaenlasi, ma otsustan uskuda
seda, et Jumal on minu kaitsja ja ühel päeval ma näen, et olukord
muutub. Tema suudab muuta olukordi ja enne kõike suudab Ta muuta meie
suhtumist olukordadesse. Alati pole vaja paluda seda, et võta ära pahad
inimesed minu ümbert, vaid ma võin paluda, et Issand anna mulle rahu,
et ma võiksin õnnistada neid inimesi, kes mind ümbritsevad. Kes on siin
võib-olla vaid sellepärast, et ma kasvaksin shalomi tundmises.
Jeesus ütleb ja Piiblis öeldakse, et "kes tunnevad Teda, saavad rahu" ja
selles mõttes see on sama protsess, nagu Jeesuse tundmine on protsess.
Kedagi ei tunta sedasi, et ollakse just tuttavaks saadud ja tervitatud.
Tundmine tuleb selle kaudu, et veedetakse koos aega, loetakse
Piiblit, palvetatakse, küsitakse, ollakse uudishimulikud. Mul võttis
üllatavalt kaua aega, enne kui ma sain aru, et Jumalale võib rääkida
kõikidest tunnetest ja kõigist asjadest, ka kõige pisematest ja Ta
vastab omal moel neile ja ei ole sellist kitsikust või puudust
või valu, mida ei võiks tuua Tema ette. Rahu ja au ja kirkuse lubab
Jumal saada osaks neile, kes teevad head, nii öeldakse roomlaste kirja
2. peatükis, see on siis teenimise õnnistamine, millest on olnud juttu.
Ja selle kaudu võib ka kogeda Jumala õnnistust ja ligiolu, olles Jumalale
kuulekad. Kiri roomlastele 5:1 ütleb: "Et me nüüd oleme usust
õigeks saanud, siis on meil rahu Jumalaga meie Issanda Jeesuse
Kristuse läbi". Jeesus on rahu vürst, Jeesus on rahu ja Jeesuses
on meil rahu. Ja kes tahab shalomi, peab sinna minema Jeesuse kaudu,
kes on tee shalomi. See ei tähenda seda, nagu üks pastor kuskil intervjuus
mind hämmastas, kui ta oli eriti ärritunud ja kimbatuses selle tõttu,
et tänapäeval räägitakse rahust, et ega rahu kedagi ei päästa.
No muidugi mitte! See ütelus kirjeldab seda, et ei tohiks rääkida
nendest asjadest, mis juhatavad meid Kristuse juurde. Või ei tohiks
rääkida muust kui armust, no see on kõige alus ja põhi, kuid hing vajab
kasvamiseks juhendamist, nõuandeid ja harjutusi ja muidugi ka teadmisi.
Liha püüdlused toovad surma, vaimu püüdlused toovad elu ja rahu.
Ja et me teaksime seda vahet, mis on liha püüdlused ja mis vaimu
püüdlused, peame teadma, kuidas inimene neid asju töötleb.
Praktika poolelt. Kui rahu on vaimu vili ja sellest oli just juttu, et
see vajab küpsemiseks aega, siis on mõned asjad, kuidas selleni võib jõuda.
Mida me saame ise teha. Kõigepealt tasub ennast uurida, mis
asjad elus on sellised, mis rahu ära viivad. Kohe paberile üles
märkida, millal ma märkan, et ma muutun rahutuks. Või millal ma olen
olnud rahulik ja siis äkki olen rahutu. Kirjutage üles see asi.
Protsessi mõttes on hea märkida neid paberile, kuna need on asjad,
mille pärast palvetada. Teine asi on, et kas ma olen eksinud Jumala
vastu. Just patt on see, mis viib shalomi ära. Need, kes on shalomis
kogu aeg, need märkavad kohe, et nüüd on midagi juhtumas, nüüd ma
olen tegemas midagi valesti, kuna ma muutusin rahutuks. See võib
tähendada ka seda, et Jumalal on mulle midagi öelda. Ma olen märganud,
et see on ka üks viis, kuidas Jumal tahab tähelepanu juhtida.
Tutvumine ja tundmine, see vajab tõepoolest aega. Aeg on suhteline
mõiste. Meil on täitsa kindlasti aega kõige selle jaoks, mis meile midagi
tõepoolest tähendab. Ja kui me alustame kasvõi hommikul 5 minutist,
aga et olete selle 5 minutit Jeesusega või loete Piiblit, aga et peaks
kinni sellest. Kuidas muidu saaks õppida tundma, peab tutvuma ja
õppima samal ajal kuulama Jumala kõnet. Võime nüüd lõpuks vaadata
läbi sellise rahupalve, see on just töötlemine ja see toob esile neid
asju, mis võivad olla rahu takistuseks. Kõigepealt rahu
tähendab seda, et miski meis ei võitle meie enda vastu. Meie sees
pole sellist kodusõda. Kui meie tunded ja mõtted on vastuolus,
järgneb sellele automaatselt rahutus. Meil tuleb leida see vastuolu, et
mis see on, näiteks mõne õpetuse ja minu käitumise vahel on mingi
vastuolu ja ma pean uurima, et mis on valesti. Kas on õpetus vale või
üritan ma kuidagi omal jõul või mistahes. Mis on see vastuolu, mis
mu meeltes praegu toimub. Siis ma pean tähele panema, et kui ma ise
valin nii, et see viib mind rahutuse ja ärevuseni. Kui ma pidevalt olen
mingis infotulvas, kasvõi et mul on kogu aeg TV lahti, kogu õhtu, nagu
paljud tänapäeval on, et ma ei suuda mitte hetkegi olla vaikuses.
On täiesti võimatu, et selline inimene võiks samal ajal olla
shalomis ja rahutuses. See on võimalik siis, kui see on juba osa
sinust täiesti. Aga siis kui sa harjutad, pole see võimalik. Esimene
asi on sulgeda kõik vahendid enda ümber, võib kasutada sellist
positiivset manipulatsiooni, võid süüdata küünla või kuulata head
kristlikku muusikat ja erinevalt kõigist idamaistest mõtisklustest
võib sulgeda silmad ja kasvõi hakata rääkima Jeesusega, võib palvetada
või võtta mõne Piibli lause ja korrata seda endale. Kui oled väga
rahutu, võid kasutada sisemist dialoogi, nagu Taavet tegi: "Miks
oled rahutu mu hing? Oota Issandat!" Selle võib muuta rahupalveks sedasi,
et palvetad:"Mu hing, oota Issandat, küll ta tuleb, küll sa
saad Teda näha. Jumal annab sulle rahu". Võib aidata hinge nagu
väikest last rahunema, öelda talle lohutavaid sõnu, rahustavaid sõnu
ja psüühhika hakkab uskuma neid. Esimene hea harjutus on juba see,
et suudate olla sellises vaikuses, ütleme näiteks 5 minutit, see on
niimõnelegi pikk aeg. Ja siis võib vähehaaval pikendada aega ja lisada
sellist olemist koos Kristusega, kus ei tee midagi, kus võib vaikselt
vaadata Kristusele, seda nimetatakse küll kontibratiivseks
palveks, kuid see on natuke erinev asi ja me ei lähe veel selle juurde.
Me võime veel lõpus jääda sellisesse palvesse, kus palume, et Jumal
ühendaks meie mõtted ja meie tunded ja meie keha ja seob need ühte ja
selleks inimeseks, kes me oleme ja et me võiksime kogeda sisemist rahu
rahutuse asemel. Väga sageli see tähendab ka iseenda heakskiitmist
sellisena, nagu oled sellel hetkel, kuna vaid see, kes iseend heaks
kiidab, võtab vastu Jumala armastuse. Kas selle kohta on mõni küsimus,
enne kui läheme lõpupalve juurde? - Ma küsiksin veel seda, et kuidas
selles heas rahus püsida? - Jaa, hea on veel üle korrata see,
et see on õppimine, seda ei saavuta kohe, alguses võib tulla selliseid
väikseid hetki, kus me kogeme seda rahus olemist. Selline tähtis asi
veel alguseks, et püüaks tulla palves Jumala ette alati, kui ärevus tuleb.
Ärevus on juba märk sellest, et nüüd peaksin seisma jääma, nüüd
ma peaksin palvetama ja kasvõi sel hetkel teha seda. Ja kui võimalik,
siis püsida palves seni, kuni see ärevus kaob. See alati ei õnnestu,
aga mõned hakkavad vähehaaval märkama, et kui ma püsin palves,
siis ärevus kaob. Ja palvetame selle pärast nüüd.
Issand, me tuleme nüüd Su palge ette ja palume, et Sa täidaksid meid rahuga.
Selle rahuga, mida maailm ei tunne ja mida maailm ei saa meile anda.
Võta meie ärevad mõtted, meie ärevad tunded, võta meie kehad
ja täida meid oma armastuse ja ligioluga. Me toome, Issand, tänu
Sulle, et Sa oma armastuses lood meid uueks! Aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen