PEOPESAL
Tere tulemast, head vaatajad, täna taas saatesse "Peopesal"!
Täna meil on teema pealkirjaga "Keel kontrolli alla".
Tere tulemast ka kõik siinolijad,
kuulama, mida Jumal tahab meile selle poole tunni jooksul öelda.
Loodetavasti see on Tema. Palvetame!
Kõigeväeline Isa, Poeg ja Püha Vaim,
me täname ja ülistame Sind Sinu sõna eest
ja Issand, selle eest, et Sina oled sõna.
Tunnistame, et oleme igati eksinud Sinu,
iseenda ja teiste vastu, kasutades sõnu valesti,
kasutades neid nii, et need külvavad surma elu asemel.
Issand, me kahetseme kõiki valesid sõnu ja palume,
et aitad meil rohkem teadvustada, kui ohtlik keel võib olla,
nagu Piibel ütleb.
Räägi meiega täna, lase tulla esile asju, mis on Isa südamest,
lase nendel seemnetel kukkuda heale maale,
nii, et nad hakkavad kasvama ja vilja kandma.
Et selle vilja tulemusena meie sõnad püsiksid viljakad ja armastavad.
Palume seda, Jeesus, Sinu nimel,
tule siia meie sekka oma Püha Vaimu läbi, aamen!
Pean kohe alguses tunnistama,
et see teema keelest ja keele kontrollimisest
on mulle endale tähtis teema.
Olen ise kogenud, et pean üha uuesti ja uuesti
pöörduma Piiblis nende kohtade juurde,
kus meenutatakse, kui ohtlik keel on.
Keel on väike nagu laeva tüür, mis juhib kogu laeva.
Olen mõelnud Piibli sõna peale, et keele vallas on elu ja surm.
See on tohutult suur lause,
kui mõelda, mida see tegelikult tähendab.
Pean tunnistama, et me kasutame keelt
sõltuvalt oma koolitusest.
Nagu kasvatuseski õpivad lapsed oma sõnavara kodus -
kui kodus kõneldakse halvustavalt või pilkavalt,
võime me jätkata seda eeskuju
ise märkamata, et see on vale ja surma keel.
Me võime sõnadega palju halba teha,
siduda teisi inimesi, needa, halvustada, mõista kohut
ja me ei mäletagi, et need sõnad võivad hävitada kellegi elu
või mõjutada tulevasi asju!
Paljudel on selline lugu, et näiteks õpetaja ütles näiteks:
"Mis idioot sina oled, kui arvad, et see võib nii olla!"
See on päriselt juhtunud ja on sidunud selle väikse õpilase
kogu eluks tugeva süütunde ja häbiga.
Ma ei väida, et üks ainus kord viib selleni,
aga vahel piisab väga tundlike laste puhul
ühest väitest või halvustamisest.
See võib jääda taagaks ja ahelateks kogu eluks, kui neid ei murta lahti.
Me oleme ka temperamendilt erinevad.
Rääkides keelest, ei ole eesmärk suruda meid samasse vormi,
muuta meid ühesuguseks keelekasutuses ja otsustada,
millist sõna võib kasutada ja millist mitte.
See on väga paljus seotud meie temperamendi ja sõnavaraga.
Lähtekohaks on see, kas need sõnad tõusevad elust.
Elust tõusvad sõnad on sellised, mis armastavad, hoolitsevad, aitavad jm.
Need on ka alati tõesed.
Tuleb meelde, et mina näiteks olen Pohjanmaalt.
Kas kujutlete, mis juhtub, kui tulen Pohjanmaalt
ja olen kogu elu olnud armees -
olen harjunud kasutama oma keelt väga lihtsalt ja käskivalt.
Ma pole kunagi õppinud kodus ega kuskil mujal diplomaatilist keelt,
kus küsitakse:
"Jah, seda võib mõelda ka nii, kuidas sina seda ütleksid?"
Ma ütlen kohe, mida mõtlen, mänge ma ei oska üldse mängida
ja ma ei mõista inimesi, kes ei ütle, mida mõtlevad,
vaid seda peab lugema ridade vahelt, mida tegelikult mõeldi.
Või siis tõlgendatakse teise keelt ridade vahelt.
Sa kindlasti mõtlesid seda, ehkki teine ei mõelnud üldse.
Selles oleme me väga erinevad.
See on seotud meil Soomes taustaga.
Tunnen üht Savo-Pohjanmaa paari, ülejäänud võite ise siia lisada.
Kõik ei ole väga lihtne selles abielus.
Tähendab, me oleme väga erinevad.
Peame õppima tõlgendama teisi oma valude ja iseenda kaudu nii,
et me kuuleksime õigesti saadetud sõnumit
ja sõnumi saatjatena saadaksime sõnumi nii,
et seal pole palju tõlgendamisruumi.
Võib ka kontrollida: "Ütlesid nii, kas sa mõtlesid, et..."
See on praktika,
mida võib nimetada suhtlemioskuseks.
Me peame õppima kõiki vastastikuse mõjutamise oskusi.
Lähme Piibli sõna juurde, mida Piibel õpetab keele kasutamisest.
Ega keegi pole eri meelt selles, et Piibli igas kohas on selge juhis
püsida tões ja tuua kõik valgusesse ja tõe juurde.
Väidan, et meie kristlaste juures ei ole kõik tõde.
Meil on tänapäeval kalduvus jätta asju oma teadvusest välja.
Meil on kalduvus neid peita.
Tundub olevat lausa mood, kui räägitakse õnnistamisest,
et me peame õnnistama ka vaenlasi ja see on täiesti tõsi.
Aga see ei tähenda,
et õnnistusega kõrvaldatakse vasturääkivused.
Et õnnistamine tähendab, et ei tohi rääkida vastuoludest,
või ei tohi öelda tõde, rääkida tunnetest,
nõustuda vale kohtlemisega.
Kõige halvem on see, et inimesed ei too esile pattu
ega selliseid vastuolusid ühiskonnas, mis on kristlaste kohus esile tuua.
Öeldakse, et rahu, rahu, kõigile, ehkki mingit rahu ei ole.
Mõistate - see on üsna ohtlik!
Siis me ei räägi Piiblile vastavast keele kasutamisest,
vaid räägime mao keelest, mis lipitseb, on inimeste ori,
on langenud seisuses inimeste silmis, ei julge rääkida tõde,
kuna kardab kaotada inimeste soosingut.
Sellega inimesed valivad
inimeste orjamise Jumala tahte kuulmise asemel
ja kaotavad õnnistuse!
Nii julgen väita.
Kuna see on nii Jumala Sõna vastane.
Endale pean kogu aeg meenutama, et piir tõe ja julmuse vahel on õrn.
Ehkki meid on kutsutud tõe juurde,
pole meil õigust olla julmad ega mõista kohut või hüljata.
See on täiesti erinev asi.
Need lähevad omavahel segamini.
Inimesed sageli ei tea, kumba rääkida või kuidas käituda.
Siis ei käituta kuidagi, arvates, et valimata jätmine on nagu voorus.
Ei ole - valimata jätmine on valik!
Piiblisõna kohaselt tões ja armastuses püsimine.
Mida tähendab armastus sellises tões?
Ei ole armastus öelda, et pole midagi, kui sa pattu teed,
Jumal on armuline ja armastav.
See ei ole Piibli moodi armastus.
See on sõltuvus kaasinimesest.
Mõelge Jeesuse peale - Jeesuse keelekasutus ja armastus.
Tõesti, Jeesus ei kummardanud pilte ega inimesi
ja võis öelda ka lähedastele nagu Peetrus, et tagane, saatan!
Kui Ta nägi, et teine oli toomas esile midagi valet.
Ta ei hüljanud sugugi Peetrust,
aga ta nägi seda valet, mida Peetrus tahtis tuua suhtesse.
Jeesus ei läinud sellega mingil moel kaasa.
Piibli manitsus hoida keelt kontrolli all
on seotud selliste asjadega, mis on patused,
milles me oleme kõik süüdi ja mis täiesti selgelt
ei ole Jumala Sõna kohased.
Need on näiteks ärapanemine, halva rääkimine, tagarääkimine,
teiste üle kohtumõistmine, kõik, mis toimub seljataga,
mitte otsekontaktis inimesega, keda see puudutab.
Piiblikohane viis asjade esiletoomiseks on konfrontatsioon,
mis tähendab, et kui oleme solvunud, kui kellegi sõnad on meid haavanud
või kui oleme ise kedagi haavanud,
võime otse rääkida teise inimesega sellest, mis tegelikult juhtus
ja anda mõlemale osapoolele võimalus saada uuesti ära kuulatud.
Ja kui on vajalik, siis paluda ja anda andeks.
See on selle protsessi üks osa.
Alati tuleb meeles pidada, et kedagi ei või sundida andeks paluma.
See on alati vabatahtlik valik.
Igaüks meist võib valida anda andeks, see on valik!
See on protsess, kus ei vajata mingeid tundeid.
Lisaks sellele, et Piibel ütleb, et keele vallas on elu ja surm,
ütleb see veel üsna kohutava asja -
meie üle mõistetakse kohut meie sõnade kohaselt.
See võib olla üks põhjus, miks osad lausa kardavad otse rääkida.
Tõlgendavad seda valesti, et mõistetakse kohut sõnade järgi.
Siin on tähtis, et mõistetakse kohut ka selle järgi,
mida jätsime ütlemata.
Tänapäeval on väga palju ebausku, okultismi ja valeõpetust ka kirikus.
Kristlase elus pole kohane nõustuda selle kõigega, olles vait.
Meie ülesanne kristlastena on rääkida tõde, kui näeme ülekohut.
Tean, et see on väga raske, kust läheb piir - mõistame kohut või ei?
Vahe on selles, kui me räägime asjadest,
mis meil on südames ja mis vastavad Piiblile,
siis räägime ainult Piibli mõtteid, lisamata omi.
Parim viis valeõpetustega hakkama saamiseks
on öelda nagu Jeesus: "Kirjutatud on..."
Püsida selle juures.
See aitab ka endal püsida tões
ja mõista, et meil inimestel pole tõde
ja meil pole õigust ega võimalust ilma Püha Vaimuta seda ära tunda.
Mingil juhul pole meil õigust sellisele käsumeelsele poliitikale,
et mina üksi tean, mis on tõde ja mis ei ole.
Keele kasutamine puudutab meist igaüht
ja igaüks meist peab endalt küsima: "Kas see, mis ma räägin, on Jumalast?"
Ja kui ei ole, tuleb seda julgelt tunnistada,
sest ainult ülestunnistatud asjast saab meelt parandada.
Ma võin tunnistada,
et olen liiga kiire mingites olukordades teatud asju välja ütlema.
Ma ütlen kiiremini, kui ma mõtlen ja isegi kui see on tõde,
võib olla kellelegi solvav viis, kuidas seda ütlen.
Siis võib tunnistada, et ma jään selle juurde, mida ütlesin,
aga vabandan sellepärast, kuidas ma seda ütlesin.
Igaüks võib iseendas leida
need probleemid, mis on selles valdkonnas.
Keegi meist ei või hakata teist korrigeerima ja kasvatama.
Me võime tegeleda ainult iseendaga, mitte teistega!
On tähtis meeles pidada,
et Piibel ütleb, et õnnistus ja needus ei tohi tulla samast suust.
Me teeme emba-kumba.
Rõhutan veel, et õnnistus on tõde ja tõde on vahel üsna karm.
Peame kogu aeg Jeesust meeles.
Sõnade valikuga valime selle, kas räägime elu või surma.
Lihtsalt mõtleme, milliseid sõnu me kasutame,
rääkides teistest ja teistega, endast ja endale.
Nende sõnadega me valime elu või surma.
Olen väga sageli mõelnud,
miks soomlastel on nii raske anda üksteisele head tagasisidet.
Miks meil on nii raske tänada teist, öelda teisele midagi head?
Kui on midagi arvustada,
miks ei võiks alustada seda millegi ilusaga?
Sinus on väga tore joon, aga üks asi on jäänud mind vaevama.
Ja siis rääkida sellest armastusega.
Miks on nii raske ilusaid sõnu vastu võtta?
Miks me pole neid "ära teeninud", miks me pole seda väärt,
et meile öeldakse, et meid armastatakse,
et me oleme väärtuslikud?
Aitäh selle eest, mida sa teed, sa tähendad mulle palju jne.
Julgen öelda, et kadedate inimestena arvame me, et kõik kaunis ja hea,
mille me ära anname, on meie arvelt, see on minult ära võetud.
See ei ole nii!
Taevane armastus on selline, mis lisandub, kui seda välja jagatakse.
See pole maapealne pirukas, mis väheneb, kui seda jagatakse.
Taevalik, Jumala keel, on armastuse keel.
Armastuse jagamine inimestele lisab armastust.
Kui olete juba sellel teel, olete lõpetanud vaikimise ja tõe peitmise
ning olete hakanud rääkima tõtt ja otsite kõiges tõde,
on see selgelt midagi sellist, mida Jumal hakkab õnnistama.
See viib sellise ühtsuseni Jumalaga, et see on kuuletumine Jumalale.
Sõnakuulelikkust õnnistab Ta alati.
Jumal ei õnnista inimeste orjust, Jumal ei õnnista kartust,
mitte midagi sellist.
Ta õnnistab, kui me palume, et näeksime ka enda kohta tõde -
mida ma pean veel parandama, mis vajab veel Tema juhtimist.
Lõpuks tahaksin võtta ühe Piibli kirjakoha,
mis on minu arvates üks kaunimaid ja armsamaid kohti.
Kindlasti arvate, mis see on - Johannese evangeeliumi alguses.
Loen sellest ühe lõigu, kus öeldakse:
"Alguses oli Sõna, ja Sõna oli Jumala juures, ja Sõna oli Jumal.
Seesama oli alguses Jumala juures. Kõik on tekkinud tema läbi,
ja ilma temata ei ole tekkinud midagi, mis on tekkinud.
Temas oli elu, ja elu oli inimeste valgus, ja valgus paistab pimeduses,
ja pimedus ei ole seda võtnud omaks."
See paneb meid meeles pidama, et sõna on Jeesus.
Jeesus, kes on Sõna, kellest kõik on alguse saanud,
kes on lepitanud oma Sõnas ja oma sõna läbi meid iseendaga.
Lähtekoht peab olema alati see, et kui hakkame oma keelt parandama,
hakkame parandama ka oma südant ja mõtteid,
kuna keel ainult väljendab seda, mis on meie südames.
Suu räägib sellest, mida süda on täis.
Olen püüdnud ise õppida ja harjutada nii,
et mõtlen, et mida Jeesus ütleks või teeks selles olukorras.
Mida Jeesus ütleks?
Nii mõteldes ja arutledes, märkasin oma üllatuseks,
et Jeesus ütleks vahest üsna karmilt.
Ma hämmastusin, et Jeesus ei ütleks, et õnnistame lihtsalt kõiki.
Jeesus ei ütlekski ehk nii.
See muutis minu oma arusaama ja mõistmist,
et meie Piibli lugemine on vahel tõesti selline,
nagu me loeksime Jõuluvana kirju.
Aga need pole sellised.
Meil on Püha Jumal.
Kõik need asjad, räägin nüüd endast, mida me Piiblist välja jätame seetõttu,
et need ei sobi minu isiksusega, ma lihtsalt olen terava keelega.
Ma jätan selle koha Piiblist vahele, kuna see puudutab liiga otse.
See ei käi nii.
Siis kui mõistad, mis on endale õrn teema
ja kus sõna sind puudutab, seal tulebki peatuda.
Siis mul tuleb valida, et ma loodan 120% sellele,
et Jumal armastab mind, ehkki ma olen vahel vastiku ütlemisega.
Ma pean selles asjas iga päev üha uuesti ja uuesti meelt parandama
ja lootma, et mulle öeldakse ja et ma saan tagasisidet.
Aus tagasiside aitab kasvada, see on ainuke, mis aitab kasvada.
Iga päev tuleb neid mõtteid: "Appi, jälle seesama asi!"
Loodetavasti on nii, et vähehaaval kasvame välja sellest,
mis on ilmselgelt patt.
Näen seda nii, et Jeesus on sõna
ja kõigi nende sõnade ja mõtete ja tegudega,
millega teen halba endale või teistele, teen ma halba Jeesusele.
Siis kui ma näen,
kuidas Ta on juba minu pärast kannatanud,
tuleb selline mõte, et kuidas võin lisada Talle kannatusi.
Sellest peab lahti saama, see peab lõppema.
Jeesus oli inimene maa peal ja Tema sõnad olid sellised,
mis paljastasid ja parandasid, aga need ka nähvasid ja armastasid.
Jeesus oli sõnakasutamise meister.
Sellest võiks alustada.
Palume, et saaksime selles tarkust ja jõudu!
Armas Jeesus, täname Sind,
et Sa oled andnud meile oma käitumisega eeskuju,
kuidas inimene käitub siis, kui temas ei ole pattu,
kui ta on tões ja ehtne.
Issand, tänu selle eeskuju eest ja et võime lugeda seda kõike Piiblist.
Issand, lase oma Pühal Vaimul õpetada ja juhtida meid nii,
et võiksime lahti öelda keele pattudest,
mis haavavad meid ennast ja teisi ning räägivad Sinu vastu.
Issand, aita meil oma Püha Vaimu läbi
saada üha enam Sinu sarnaseks, et me elaksime kogu aeg tões,
et selles tões oleks kogu aeg Sinu armastus
kuna ilma selleta pole meil midagi. Issand, pehmenda meie südamed
ja õpeta meid veel, kuna usun, et paljud meist on süüdi keelepattudes.
Palume need üheskoos andeks, Jeesus, Sinu nimel, aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen