PEOPESAL
Armsad vaatajad, tere tulemast taas saatesse "Peopesal"!
Sel korral räägime solvumisest ja kuidas see võib takistada
meie omavahelist suhtlemist ja osadust Jumalaga.
Tere tulemast kõik siinviibijad käsitlema seda rasket teemat.
Ei mäleta, et vaimulikus plaanis oleks solvumisest eriti räägitud.
Püüame täna rääkida sellest, mis toob kaasa
palju eemaldumist ja hülgamist meie hulka, ka kristaste hulka.
Palvetame koos, enne kui asume teema kallale!
Kõigeväeline Isa, Poeg ja Püha Vaim, me tahame tänada ja ülistada Sind
selle eest, et Sina oled armastuses loonud
ja mõelnud meid osadusse Sinuga ja üksteisega.
Issand, me tunnistame sulle, et oleme mitmel moel eksinud selle vastu
ja üks viis selleks on olnud see, et me oleme haavanud teisi
ja oleme ka ise kergesti solvunud ja jätnud selle teema käsitlemata.
Issand, räägi meile täna sellest teemast,
et võiksime meelt parandada ja käsitleda neid teemasid,
mis on muutunud patuks.
Nii, et võiksime neist lahti saada, jätta need minevikku
ja jätkata teekonda, armastuse teekonda.
Püha Vaim, puhasta mind oma kanaliks praegu,
ning täida ja kasuta mind, aamen!
Kõigi tunnete juures, eriti nende, mida me nimetame rasketeks,
vahel isegi keelatud tunneteks,
on eri astmeid, erinevaid seisundeid, erinevaid kihte.
Nagu ka suhtlemises on pinnapealne viisakusvestluse kiht,
siis on tuttavlik sõbralikum kiht ja lõpuks intiimne kiht.
Kui me tundeelu töötab nagu peab, siis me tunded peaksid liikuma
pinnapealsest kihist intiimsema suunas ja tagasi, tehes seda vabalt ja elavalt.
On asju, mis lukustavad-ummistavad tundekommunikatsiooni endaga
ja seda kaudu ka teistega ning lõpuks Jumalaga.
On tundeseisundiks muutunud asju ja suhtumisi, mis muutuvad patuks.
Solvumine on üks selline asi.
Iseenesest võib see olla väike asi, kuid käsitlemata muutub hülgavaks,
hävitavaks ja pöördub nii solvaja kui ka solvunu vastu.
See viib täiesti vastupidises suunas kui on mõeldud,
rikkudes igas mõttes ühtsuse teiste inimestega.
Räägin sellest natuke rohkem, mida ma selle all mõtlen.
Me solvume, kui keegi ütleb meile pahasti.
See paneb meid end viletsalt tundma.
Näiteks keegi ütleb mööda minnes, et "Sina selline" - see tundub paha.
See on juba väike solvumine.
Siis on selliseid asju ja tegusid, mis lähevad natuke sügavamale,
mis lähevad juba sõpruse tasandile või isegi intiimsele tasandile.
See tähendab, et keegi või miski solvab meie minapilti väga sügavalt.
Midagi meis olevat, midagi sellest, kuidas oleme ehitatud;
kes me oleme inimesena, kuidas meid aktsepteeritakse.
Räägime nartsissistlikust solvumisest:
mingi asi puudutab kogu minapilti, kogu meie identiteeti.
See on suurem asi kui pinnapealne solvang või halvasti kohtlemine.
Nartsissistliku solvumise taust on meie minevikus.
See on midagi sellist, kus inimese minapilti on jäänud püsiv vale;
väide, et inimene ei kõlba.
Nartsissistlik solvumine tähendab, ilma piisava armastuseta jäänud last.
Mingil moel hüljatud, mingil moel ärakasutatud,
mahatallatud ja halvustatud,
ühel või teisel moel selline laps, keda pole kutsutud ellu,
keda pole täiuslikult armastatud -
tema minapilti jääb solvumise suurune auk.
See tähendab, et hüljatud inimene tunneb oma minapildis
väga, väga kergelt solvumist ja hülgamist,
kuna see on tema teadvuses valmis.
Nartsissistlik solvumine tähendab lihtsas keeles kergesti solvumist,
ka väikeste asjade pärast solvumist.
Seda seetõttu, et solvunu on jäänud minevikust lõivu nõudma,
mõeldes, et teised inimesed on selle mulle võlgu.
Nartsissistlik on vajadus olla täiuslik,
kuna nartsissistlik inimene ei suuda uskuda,
et ta kõlbaks muuna kui täiuslikuna.
Sellega on seotud selline vale.
Ja kuna ta pole täiuslik ega ka keegi teine pole täiuslik,
siis ta saab oma ja teiste ebatäiuslikkusest põhjuse
vihastumiseks ja solvumiseks.
Ta kordab sellist eluaegset malli, mille taga on mõtted ja suhtumised,
mida võib nimetada liiga karmideks, liiga rangeteks ja vajavateks,
et inimene nendega hakkama saaks.
Et inimene võiks väikesed asjad õlakehitusega kõrvale heita
ja lasta asjadel minna.
Nartsissistlik solvuja haarab kinni ka kõigist väikestest solvumistest,
kuna need on talle märgid tema kõlbmatusest ning ebapiisavusest.
Sedasi kordab inimene malli,
kus ta juba alguses tunneb oma sisemuses, et ta ei kõlba,
pole armastatud ega heakskiidetud ja on sellepärast vihane.
Selle suhtumisega kaasneb viha,
aga kuna ei tea, kelle või mille peale olla vihane,
siis see viha on kõige taga nagu käsigranaat, mis ootab,
et kohe kui süüde ära tõmmatakse, siis see plahvatab.
Nartsissistlik solvumine hõlmab kogu inimest ja see valdab inimesi,
kes suhtuvad iseendasse ja teistesse negatiivselt.
Kelle ootus on selline: "Noh, mida ta nüüd sellega mõtles?!"
"Miks ta nii ütles? Ta tahtis kindlasti öelda mulle midagi inetut!"
Selline ridade vahelt lugemine.
Teatud suhtumine, mis on osades inimestes juba olemas.
Kindlasti võib öelda, et osad on nartsissistid,
kuid seda ei peaks kõigi kohta kasutama.
Nartsissist ei talu mingisugust kriitikat ega eri meelt olemist.
Ta vihastab kohe. Kui ta on avatud inimene, siis rünnates,
kui vaiksem ja sissepoole pöördunud, siis makstes kätte.
See, millise vormi saab solvumine, sõltub meie iseloomust ja sellest,
kui kergelt me midagi solvamiseks peame.
Mõned asjad pole üldse solvangud,
ehkki neid kuuldakse nendena või tõlgendatakse nii.
On inimesi, kellel on väga raske kriitikat vastu võtta.
Kui on madal enesehinnang, on raske ka asjakohast kriitikat vastu võtta.
Nartsissistlikud oleme me kõik, kuigi me kõik pole nartsissistid.
Nartsissiste on ainult väike protsent inimestest.
Praktikas tähendab see, et kergelt solvumine või üldse solvumine,
mis pole põhjendatud, võib viia olukorda, kus meie reaktsioon,
meie õpitud reageerimise viis, muutub patuks.
See muutub patuks, kui me solvumise käsitlemise asemel vihastume,
parastame, käitume sobimatult, jäätume ega käsitle üldse teemat.
Kõik käsitlemata asjad jäävad meie meelde,
meie tunnetesse ja kehasse ja hakkavad meid mõjutama.
Inimene, kes ei käsitle solvumist, annab võimu viha seemnele iseendas.
Iga käsitlemata solvang nõuab lahendust.
Kui lahendust ei tule, siis hakkab see tootma surma vilja - pattu.
Võib-olla hakkab solvuja intrigeerima solvaja vastu.
Ta võib igati kiusu ajada, taga rääkida,"ära panna", vastu töötada.
Koguduses on see üsna tavaline:
hakatakse koguma oma leeri, kogudust hajutama jne,
selle asemel, et käsitleda solvumist koos solvajaga, mis oleks ainuõige.
Tulen selle juurde veel tagasi.
Solvumisest, mida pole tunnistatud ja käsitletud,
võib saada saatana sööt.
Kas teate sellist kirjanikku, nagu John Bevere?
Ta on väga prohvetlik Jumala kuulja ja on kirjutanud palju raamatud.
Soomes on ilmunud tema raamatud kõrbeajast, Jumalale lähenemisest,
Jumala pühadusest ja muust.
Ta on kirjutanud ühe suurepärase raamatu, mis käsitleb solvumist.
Selle pealkiri on "Saatana sööt".
Ta peab silmas, et iga solvumine on võimalus saatana jaoks.
Solvumine muudab meie mõttemaailma väga negatiivseks
ja me hakkame hauduma selliseid asju, mis lõpuks pöörduvad patuks.
Siin on ka selline sööt, et me võime solvuda ka Jumala peale
ja paljud seda ka teevad.
Solvuvad Jumala peale; solvuvad olude peale, milles on;
nende raskuste peale, mis ette tulevad ja muu sellise peale.
Solvuvad Jumala peale, et miks Sa saatsid mulle selliseid olukordi.
John Bevere tuletab meile oma raamatus meelde,
et osa solvumisest, osa meie halvasti kohtlemisest on lubatud.
See on seotud inimeste omavahelise mõjuga
ja selle eesmärk on meid kasvatada
ja aidata saada tervemaks ning sarnasemaks Kristusele.
Nagu mäletate, pole uuestisündimine see, et oleme nüüd kõik Kristused,
et oleme kõik täiuslikult Kristuse sarnased - see pole see!
See tähendab, et meil on nüüd võimalus võidelda,
et saaksime rohkem Kristuse sarnaseks.
Seda tähendab ka, et vaimulik kasv on alati seotud psüühhilise kasvuga.
Et me kasvaksime ja võitleksime
ja selle kaudu muutuksime sellisteks inimesteks,
nagu meid on mõeldud.
Selliseks inimeseks ei saada ilma probleemideta valdkonnas,
milles peame kasvama.
Raamatus "Saatana sööt" ütleb Bevere:
"Kui katsumuste tuli hakkab põletama, tõusevad pinnale ebapuhtused,
ehkki need olid sinu eest peidus, suutsin Mina (Jumal) neid näha.
Sul tuleb teha nüüd valik, mis määrab sinu tuleviku.
Võid jääda solvunuks ja vihaseks
ja süüdistada naist, sõpru, pastorit ja töökaaslasi,
või võid näha seda patukoormat sellisena, nagu see on,
meelt parandada ja võtta vastu andestuse.
Mina võtan siis oma kahva ja eemaldan need ebapuhtused oma elust."
Õpetussõnades on selline koht, kus öeldakse,
et solvatud vend on nagu kindlustatud linn.
See tähendab, et osad katavad end solvudes müüriga.
See tähendab, et solvang teeb nii palju haiget,
et nad üritavad eitada seda valu.
Häbi, süütunde või arguse pärast ei käsitleta seda, arvates,
et see saab unustades korda, kui lasta sel lihtsalt olla.
Hiljem on palju raskem sellega tegeleda,
kui otsekohe peale hakates,
eriti siis, kui meie oma solvumine viib kättemaksusoovini.
See on väga tavaline, ehkki me ei teadvusta seda.
Kui keegi on meid solvanud, mõtleme endamisi:
"Oota sa vaid - ühel päeval tuleb see sulle tagasi!"
Sedasi võime olla solvunud kogu elu oma vanemate peale.
Kui me ei käsitle hülgamist, oma viha ega muud,
hakkame lisaks vanematele,
nõudma oma võlga ka kõigilt autoriteetidelt.
Seepärast, et esimesed autoriteedid on solvanud meie õigust
olla armastatud, kui lihtsalt öelda.
On olemas veel vaimulik solvumine.
Piibel räägib sellest üsna palju.
Näiteks Johannese 6 räägib, kuidas Jeesus hakkas jüngritele rääkima,
et Ta on leib, mida peab sööma ja et Tema verd tuleb juua.
Jüngrid ütlesid, et see kõne on väljakannatamatu.
Jeesus küsis siis jüngritelt: kas see pahandab teid?
Selline solvumine tähendab näiteks seda, mida kohtab tänapäeval siis,
kui räägitakse armastusest.
Inimesed pahandavad nende peale, kes räägivad tõtt.
John Bevere on öelnud, et tänapäeval on väga raske olla prohvet
või tõepärane, kuna see maailm ei salli tõe rääkijaid.
Neid tembeldatakse fundamentalistideks, kitsarinnalisteks.
Nagu Jeesuse ajal.
Selline jutt on rumalus inimestele ja see pahandab neid.
Üks asi on armastus ja selle käsitlemine.
Kuidas sellest välja tulla?
See oli selline kiire ja väike pilguheit sellele raskele teemale.
Esimene asi on tunnistada, et see solvas mind.
On mõistetav, et võib solvuda, kui solvatakse.
See on terve reaktsioon.
Solvumist pole vaja eitada.
Ka iseenda vastu ei tohi pattu teha!
Tunnistan oma solvumist - mul oli paha tunne.
Teiseks: tahan tegeleda sellega võimalikult ruttu.
Rääkida sellest, jutustada sellest, käsitleda seda
ja anda nii solvajale võimalus seda parandada.
Kui olen ise teisi solvanud, tunnistan ka seda.
See on raske, kuna see nõuab alandumist.
Solvaja peab tunnistama oma pattu ja solvamist, tunnistades:
"Jah, ma tegin valesti. Anna andeks, et ütlesin havasti."
Palvetame, et see lühike jutt muutuks pikemaks protsessiks,
kus Püha Vaim ise hakkaks meile näitama selliseid asju ja tundeid,
mida me võib-olla pole veel solvumisena teadvustanud.
Ah seepärast mul on kehv enesetunne,
seepärast olen pahane selle inimese peale, ma pole seda mõistnud.
Viime selle Jumala ette, Tema võib meie tundeid tervendada ja juhtida.
Issand, me täname Sind selle eest, et oma Püha Vaimu läbi aitad meil
näha iseennast nii, nagu Sina näed.
Tänu Sulle, et aitad meil näha ja ära tunda sellised patud,
mida oleme teinud teiste vastu.
Issand, ka need patud, milles oleme jäänud solvumise sogasesse vette
ja arvanud, et asjad lahenevad unustades ja vaiba alla peites.
Issand, anna meile julgust, tarkust ja armastust
tegeleda meie elu kõigi solvumistega
ja kui vaja, siis elualguspäevadest alates.
Nii, et me laseksime iseend ja solvaja vabaks,
rõõmustama selle armastuse üle, milleks me oleme kutsutud.
Tänu, et Sina oled meie juht ja tervendaja!
Palume seda ja täname selle eest Jeesuse nimel, aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen