PEOPESAL
Tere tulemast koos minuga teele Jumala peopesale!
Sel korral räägime armastusest.
Tere tulemast ka teile kõigile siin!
Tundub üsna suureline siin istuda ja hakata rääkima armastusest,
mis on tegelikult kõige olulise tuum.
Mulle tundub, et see on suurim ja raskeim teema.
Aga ka enim valesti mõistetud, valesti kasutatud ja õpetatud teema.
Armastus on muutununud maailmalikuks.
Kui me räägime armastusest, tuleb paljudele meelde kioskikirjandus,
nõretav armastus, armumine või meeletused,
mis võivad olla osa armastusest.
See pole tegelikkuses see armastus, millest Jumal räägib.
Muidugi ma ei saa öelda, et ma tean kõike Jumala armastusest.
Tean vaid väikest osa ja tahan seda jagada ning sellest rääkida.
Usun, et see võib mõjutada ka mõne teise elu nii, nagu minu elu.
Minu taust, mis mind ikka veel mõjutab, on see,
et ma pole osanud iseennast armastada.
Ma olen arvanud, et see on sama, kui uhkus, enesearmastus, nartsissism.
Mu elus tuli selline periood, kus ma tahtsin kasvada vaimulikult,
aga tundus, et kõik jäi paigale seisma ja midagi uut ei toimunud.
Ometi oli Jumal rääkinud sellest, et ta tahab mind teenimises kasutada.
Ma tundsin, et seal on mingi takistus.
Näiteks hirm, hirm inimeste ees on see, mis meid võib takistada.
Isekad valud, mis on seda tüüpi, et ma ei või minna, kuna inimesed
kritiseerivad ja vaatavad.
Kõik seda tüüpi on hingehaavad, mis meid kahjuks mõjutavad nii,
et me ei suuda täita seda ülesannet, mille Jumal on meile andnud.
Näiteks inimeste kartus on selline.
Me jääme selle hirmu vangiks selle asemel, et avaneksime kõigile
andidele, mis Jumal on meile andnud.
Minul tuli suur muutus selles asjas.
Välismaal ühel teenistusel, kus räägiti teenimisest ja kus oli üks
prohvetlik palvetaja, kes ütles, et Jumal on küll kutsunud sind teenima,
aga üks asi on Tal sinu vastu.
See kõlas pahaendeliselt.
Ma olin selline hea tüdruk, kes tahtis kõigile meeldida ja teha
kõik õigesti, et ma kõlbaksin ja eriti et ma kõlbaksin Jumalale.
Ma ehmatasin kohutavalt, et Jumalal on midagi minu vastu. Mis see on?
See inimene ütles: "Sa ei armasta iseennast."
Esimene kord, kui mulle seda öeldi, ma mõtlesin kaua, et ma kuulsin
valesti, sain valesti aru, et Jumal ei või mõelda, et ma peaksin ennast
hakkama armastama.
Mul oli täiesti vale arusaam sellest, mis see armastus on.
See jäi mind vaevama ja ma hakkasin Piiblist uurima, aga see ei avanenud.
Kui meil on mõni valu, näiteks meid pole armastatud,
siis me ei tunne kohe tõde ära.
Me oleme nii harjunud selle valeliku mõtteviisiga, et isegi kui tõde
kisendaks meile midagi, me ei kuule-näe seda.
Jumal pidi seda praktikas õpetama.
See tähendas tohutut kinki.
Jumal saatis mu 15 kuuks vahetus- õpilasena sellisesse peresse USA-s,
kus osati armastada.
See oli juudi pere ja tundub nüüd kohutav, aga esimesed pool aastat,
mil ma seal olin, arvasin ma, et seal teeseldakse.
Arvasin, et kallistamine ja asjade rääkimine, koos õhtusöögi söömine
ja teiselt päeva kohta küsimine on üks suur teatri tegemine.
Ma tõepoolest ei tundnud ära ega teadnud, et see oli armastus.
Tagantjärele näen, et olin pidanud armastusena sellist vahetust:
ma annan sulle ja sa annad mulle, ma olen hea sulle ja sina mulle.
Armastus on muutunud kaubaks ka selles mõttes, nagu muus elus.
See pole see armastus, mis annab, aga ei oota midagi vastu.
Mis tänab ja on tänulik selle eest, mis on ja mis näeb, et kõik
on hästi, pole midagi viga. Kõik on hästi.
See oli üks samm.
Jumal teadis, et ma olen selline targutaja ja ütlen endamisi,
et see polnud Jumal.
Siis tuli teisel maal teine inimene ja ütles sama asja:
"Sa ei oska iseennast armastada."
Hakkas tunduma, et siin on midagi, millest ma peaksin aru saama.
Midagi, mida mulle tahetakse öelda, aga mis ei jõua kohale.
Hakkasin veel innukamalt Piiblit lugema ja vastust otsima,
et mis see armastus on.
Muidugi olin kuulnud mitusada korda, et Jumal on armastus ja armastab
meid ja et Ta andis oma ainukese Poja jne.
Ma olin kuulnud, aga ma ei sisestanud seda.
See ei muutunud elavaks!
Kui ma oleksin mõistnud kõike, ma oleksin kepselnud, nagu lambad.
Lihtsalt sellest õnnest, et mind armastatakse.
Aga kuna ma polnud seda sisestanud, oli see mulle nagu loosung,
see kõlas hästi, see pidi olema, aga mida see minu puhul tähendas?
Siis tuli kolmas kord.
Ma olin Taanis õpinguid lõpetamas ja Jumal hoolitses, et ma ei võiks
öelda, et Ta ei teadnud minu kohta midagi.
Seal oli Shveitsi pastor, kes ei tundnud mind üldse ja armulaua ajal,
andes mulle leiba ütles ta, et Jumal tahab sulle midagi öelda:
"Kas sa mõistad, et sa oled Jumala silmis väärtuslik ja armas?
Sa ei oska iseennast armastada."
Peale kolmandat korda jõudis midagi läbi minu välise kapsli,
mis ei suutnud armastust vastu võtta, kuna kaitses oma valu.
Kui ma kaitsen oma valu müüridega, siis sinna ei pääse midagi sisse
ega välja - ei toimu mingit muutust.
Ma olin seal müüride sees ega saanud aru.
Ta andis mulle kirjakoha.
Annan selle teile kodus lugemiseks ja mõtlemiseks.
Ta ütles, et loe Jesaja 43 ja pane sinna oma nimi asemele.
Ma lugesin seda ja seal öeldakse:
"Aga nõnda ütleb nüüd Jehoova, kes sind on loonud... Ära karda,
sest ma olen sind lunastanud, ma olen sind nimepidi kutsunud,
sa oled minu päralt! Kui sa lähed läbi vee,
siis olen mina sinuga, ja kui sa lähed läbi jõgede,
siis ei uputa need sind; kui sa käid tules, siis sa ei põle
ja leek ei kõrveta sind! Sest mina olen Jehoova, su Jumal,
Iisraeli Püha, su Päästja; su lunahinnaks ma annan Egiptuse,
su asemel Etioopia ja Seba! Et sa mu silmis oled kallis ja auline..."
Kas see oli ainult mulle? Muidugi mitte.
Jumal ütles seda mulle nii palju kordi.
Selleks ajaks ma olin hakanud rääkima Püha Vaimuga ja ütlema,
et Jumal, mida see tähendab, et Sa oled armastus.
Ma ei tea, mida see tähendab.
Ma uskusin enne, et Jumal suudab tervendada haigeid ja et Ta on sama,
kui enne, aga ma polnud mõistnud, et Ta tervendab psüühhilisi vaevusi.
Ma olin mõelnud, et majanduslikke asju ja füüsilisi haavu, aga ma
polnud mõistnud, et samasugune ime on see, et Jumal tervendab meie
vaimule lisaks ka meie hinge.
Ma hakkasin mõistma, et kui Jumal on armastus ja ma elan hirmus,
siis ma ei tunne Jumalat, kui ma kardan inimesi ja olukordi.
Piibel ütleb, et armastuses ei ole kartust.
Ma lugesin seda nagu suhtesõltlane: kui ma kardan, siis ma pole
väärt armastust.
Seal ei öelda sedasi.
Jumal ei ütle nii.
See tähendab, et kui mul on veel neid hirme, siis Tema armastus
pole veel saanud mind täita.
Kuidas see mind siis täidab? Nii, et ma annan loa.
Siis ma hakkasin mõistma teekonda Jumala peopesale nii,
et see on kaheosaline.
Üks osa on minu ülesanne.
See pole nii, et ütlen, et tervenda mind ja siis jään istuma ja ootama.
Ei tea, kas ma olen juba homme natuke tervem ja vaatan peeglisse,
midagi pole muutunud.
Jumal ei lähe minu eest kooli ka. Ma pean valima elu iga päev!
Ma pean igal päeval nagu uuesti ülevalt sündima.
Ma pean iga päev võitlema.
See tähendab, et kui Jeesus suri ristil, siis Ta andis meile uue
identiteedi - Kristus minus.
See pole nagu mõned ütlevad, et kui võtad Kristuse vastu,
siis hops! Oled Kristuse sarnane.
Hing ei muutu ühe ööga, hing vajab kogu eluaega, et muutuda.
Hing vajab vaimu kutsumist.
Meie töö on puhastada seda põldu, mille vanemad on meile jätnud,
umbrohust nii palju, kui me jõuame.
Kui teil on palju võililli vm, kus on sügavad juured, siis me anname
sama põllu edasi lastele ja seal on ikka umbrohtu.
Me ei saa kunagi neid täielikult välja, aga kui me tahame,
siis saame koos Jumalaga puhastada seda nii palju, et lilled hakkavad
õitsema, mitte ainult umbrohi.
Selles me vajame Jumalat, kuna ainult Tema tervendab.
Kuna Ta on armastus.
Ta õpetab meile, mis on armastus.
Me ei tea seda iseenesest, meie rikutud pool ei tunne armastust ära.
See läheb armastavasse peresse ja imestab, et mis teater see on.
Nagu Piibel ütleb, et hing ei tunne vaimu kõnet, see on talle rumalus.
Vaim peab õpetama hingele, mis on Jumala armastus.
Kui seda pole juhtunud, siis me näeme armastust inimlike silmadega.
See tähendab hingeliste silmadega.
Me ütleme siis, et kui Jumal on armastus, siis armastus sallib kõik,
see on armastuse olemus.
Ei ole!
See on inimese omadus, mis mõtleb, et ei ole mingit kohut,
kõik pääsevad Taevasse.
Piibel ütleb teisiti, kõik ei pääse Taevasse.
Mis? Kas meil on nii julm Jumal?
Jumal on armastus, aga Tema armastusel on piirid!
Ta ei või lasta surma taevasse.
Jumal ei hülga kunagi inimest ega mõista hukka inimest, aga Jumal
ei aktsepteeri pattu ja Jumal ei või valguse riiki lasta pimedust.
See tähendab, et meie osa on iga päev valida elu ja surma vahel.
Valida elu. Elu on Kristus!
Kristus on tee Jumala peopesale, Püha Vaim on teenäitaja.
Jumal on meie Isa.
Kui me lähme mööda Kristuse teed, me ei saa eksida.
Teel tuleb kindlasti kõiksugu ahvatlusi ja kui meil pole veel
eriti palju Vaimu hingelises maailmas, eksib meie hing eksib,
kuna me ei tunne Jumala häält ära.
Vähehaaval nagu see väike lammas, kui ta on piisavalt kaua olnud
koos Jeesusega, õpib ta Jeesust hääle järgi ära tundma.
Siis see ei satu enam segadusse kui keegi hüüab:olen siin, tule siia!
Lammas ei lähe mujale kui sinna, kus ta tegelik isand on.
Siis juhib Vaim teda.
See on protsess, see ei juhtu hetkega.
See on vabatahtlik, me võime kasvada Jumala tundmises, me pole sunnitud.
Iisraelis rääkis üks mees, et lambad tõesti tunnevad karjast hääle järgi.
Ma ei teadnudki, et see on sõna-sõnalt tõsi.
Ühes kohas pandi samasse tarasse kaks karja.
Ma imestasin, kuidas hommikul karjased teavad, milline kellegi
lammas on, kui ei ole mingeid värviilisi tähiseid ega muud.
Ta ütles, et nad tõepoolest tunnevad karjase häält.
Kui karjane läheb hommikul ja hüüab: minu lambad, tulge, siis tulevad
õiged lambad oma karjase juurde.
Loeme Piiblit nii, et peame neid lugusid sümbolistlikeks ja
siis hiljem mõistame, et need ongi sõna-sõnalt mõeldud.
Nad tunnevad ära karjase hääle.
Inimene, kes pole veel õppinud püsima elu poolel, imestab, kumb on
minu peremees.
Need on valiku kohad.
Armastusest rääkides on mõned asjad, mida peaks teadma.
Tuleme tagasi selle juurde, et saada see selgeks.
Meil tuleb alustada iseendast.
Kui meis on viha enda vastu, kui me ei armasta iseennast,
me tõepoolest ei suuda armastada teisi ega ka Jumalat.
Armastuse kaksikkäsus öeldakse, et armasta ligimest, nagu iseennast
ja Jumalat üle kõige.
See on kõige alus.
Seal on üks väga tähtis sõna, mida me pole kuulnud - "nagu",
armasta ligimest NAGU iseennast.
See ei või tähendada, et vihka ligimest, kuna vihkad iseennast.
See käsk võib astuda jõusse ainult siis, kui inimene on õppinud
ennast armastama.
Mida see võiks konkreetselt tähendada? Need kõik peaksid olema
konkreetsed, et ei jääks mingiks sõnakõlksuks.
Annan teile koduse ülesande.
Kuidas võib alustada iseenda armastamist?
Kui meie tundeelu on haavatud, see on lapse tasemel.
Meie tundeelu on sama vana kui meis olev haavatud laps.
Kui on väga sügavalt haavatud või hüljatud 5-aastasena, siis su
tundeelu on 5-aastase tasemel.
Armastus on see, et me hakkame täitma meis oleva lapse vajadusi.
Need pole valed, need on tõelised vajadused.
Kõik peavad saama armastatuks.
Me ei saa enam nõuda meie isalt ja emalt seda, mida nad ei suuda anda.
Osade isa ja ema on juba surnud.
Me võime adopteerida selle väikse lapse meis.
Ma võin öelda sellele väiksele Salmele, et pole viga, pole viga,
Jumal on sinuga, ära karda!
Ma võin hakata rääkima, nagu Taavet, oma hingele.
"Kõik on hästi, Jumal on armastus."
Sa oled alati arvanud, et sa oled hüljatud.
Oled alati arvanud, et keegi ei hooli sinust.
Oled alati arvanud, et sa pole midagi väärt - see pole tõsi!
Jumala silmis oled sa väärtuslik ja armas.
Tasub hakata Piiblist lugema ja rääkima sellele väiksele hingele
meis ilusasti, nii nagu armastus räägib.
Psüühhika on nii rumal, et see ei tea, kes räägib.
Püühhika ehk teisisõnu meie hing, mis tähendab tahet, tundeid ja
mõistust, hakkab kasvama alles siis, kui me seda armastame.
See ei kasva ähvardades, hirmutades ja piitsutades, vihaga enda vastu
ja korrutades, et ma olen loll ja miks ma kunagi ei kasva.
Kas sedasi laps tuleks esile? Muidugi mitte.
Laps tuleb esile, kui talle öeldakse:tule välja, armas inimene!
Te võite hommikul, kui ärkate, minna peegli ette ja öelda endale ilusti:
"Tere hommikust! Kuidas magasid? Kuidas tunned end täna, väike Salme?
Kas sa magasid hästi?"
See algab tõesti väikestest asjadest, kuid sellel on suur mõju.
See pole lihtsalt positiivne mõtlemine, vaid selle mõistmine,
et suu räägib sellest, mida süda on täis.
Süda peab enne avanema Jumala armastusele.
Õnneks on meil see tõotus, et Jumal loob meile uue südame.
Kord ühel teenistusel, kus teiste eest palvetati, nägin pidevalt
mõndade kohal sellist musta kivi, mis süttis põlema.
Ma ei teadnud, mida see tähendab, kuni ma taipasin Jumalalt küsida.
Jumal vastas, et samamoodi nagu see must, paadunud süda, mis ei tähenda
ainult kurjust, vaid ka psüühhilist valu, sulab see ainult armastuses.
Ma ei tea, kas mäletate, aga kui koolis käisin, räägiti lastelugu,
kus oli päike ja torm võistlemas, kumb saab teekäijalt mantli seljast.
Torm puhus ja puhus ja inimene tõmbas mantlihõlmad koomale ja
päike ütles, las nüüd mina.
Psühholoogias on tõdetud, et ainus piisk armastust parandab meid,
üks hävitav sõna mõjub seitsmekordselt.
Tasub hakata endale ilusti rääkima, et näha ilu ka teistes.
Sedasi hakkame vähehaaval nägema, et inimesed ei ohusta meid,
vaid et igas inimeses on Kristus.
Siis me hakkame kohtlema teisi nii, nagu me tahame, et meid koheldaks.
Kas kellelgi on armastusega seotud küsimusi enne kui jääme lõpupalvesse?
- Mind on vaevanud Uues Testamendis, et Jeesus küsis Peetruselt 3 korda,
kas sa armastad mind. Salme, selgita palun seda natuke.
- See on hea koht, mille tõlkimisel on üks probleem.
Meil ei ole selliseid armastust väljendavaid sõnu nagu algtekstis.
Seepärast võib meile tunduda tobe, et miks Jeesus seda 3 korda küsis.
Jeesus ei küsi seal tegelikult sama asja, vaid armastuse eri vorme.
Peetrus, kas sa armastad mind oma tahtega?
Peetrus, kas sa armastad mind oma südamega?
Peetrus, kas sa armastad mind kõigega, mis sul on?
Siis me jõuame selleni, et me oleme vaim, hing ja ihu.
Jeesus ütleb siin tegelikult, et ei piisa, et ma valin armastada.
Ma pean kõigega, mis mul on, armastama, mitte ainult sõnadega,
vaid ka tegudega, tunnetega - kõigega.
Palvetame!
Kõigeväeline Isa, Poeg ja Püha Vaim, me tahame tänada ja ülistada Sind
selle eest, et Sina oled armastus. Et Sa, Issand, oled oma armastuses
lubanud luua meid kõiki uueks. Selleks pole vaja muud kui meie luba
ja meie tahet valida see armastus. Issand ma palun, et Sa tervendad ja
parandad meie tahte ja taastad meid selliseks nagu Sa algselt plaanisid.
Issand, õpeta meid ise oma Vaimu kaudu iseennast armastama, et
me võiksime armastada oma ligimest. Eelkõige, Issand, et me õpiksime
Sind armastama üle kõige, kuna Sinu tahe meie suhtes on hea ka siis, kui
meie valusad tunded ütlevad muud. Tänu, Issand, et Sina oled elu ja
tõde ja vabadus - kõik. Täida meid ja vabasta meid vastu võtma Sinu
armastust. Tänu, et Sinu tõde ei haava meid kunagi, see toob rahu
ja rõõmu, aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen