PEOPESAL
Minu nimi on Salme Blomster ja kutsun sind Jumala peopesale.
See on meie uue saatesarja nimi.
Loodan, et sari aitab sul iseend ja eelkõige Jumalat
tundma õppida.
Tere tulemast teile, sõbrad.
Kutsun teid retkele, mille nimi on teatud põhjusega "Peopesal".
Sain aastaid tagasi nägemuse, millega algas protsess,
milles mõistsin, et kasvamine on teekond, eluaaegne retk.
Aga teekond, kuhu? Milline retk?
Me tõin rekvisiidiks väikese nuku, sest lootekujulisi nukke veel ei tehta.
Mängime, et see väike nukk on loode.
Nägemuses nägin ja tundsin uskumatul moel, et ma olen loode.
Nägin esmalt väikest loodet.
Lapse ümber tuli ääretult ilus, taevalik valgus - selline pehme,
kuldse virsiku värvi.
Selleni ulatus suur käsi ja väike loode lebas suurel käel,
ning tema ümber oli see imeline valgus.
Kuulsin kuuldavate sõnadega: "Oma peopesadesse
ma olen sind märkinud."
See nägemus on mu elu täielikult muutnud.
Nendes saadetes näete, kuidas see on muutnud.
See on muutnud minu arusaama, et hüljatust on saanud armastatu.
Kõrvaletõrjutust, probleemsest ja üksi olevast lapsest
on saanud väike inimene, kes on alati Jumala peopesal.
Mõtlesin, et selle saate ajal saaksime rääkida sellest,
mida peopesal olemine tähendab.
Ma loen teile selle koha tervikuna.
Kui teil on Piibel, siis võtke lahti Jesaja 49.
Seal öeldakse:
"Kas naine unustab oma lapsukese ega halasta oma ihuvilja peale?
Ja kui nad ka unustaksid, ei unusta mina sind mitte.
Vaata, ma olen sind märkinud oma peopesadesse."
Näen, et paljudel on elu jooksul ette tulnud hülgamist.
Räägime, et kas ka ema võib oma lapse hüljata.
Kahjuks on lugusid ja elusid, kus ema on hüljanud lapse.
Alati isegi mitte tahtlikult vaid paljudel eri põhjustel.
Ema võib olla haige või reisimas, või ehk ta ei ole tahtnud last.
On mitmeid põhjuseid, miks väikese inimese hing kogeb,
et teda pole heaks kiidetud, ja ta on vähetähtis.
Teekond tagasi Jumala peopesale tähendab,
et juba aegade alguses, kui inimene oli Paradiisis
ja oli armastatud ning ühenduses Jumalaga.
Mingeid probleeme ei olnud - ta kuulis Jumala häält
ja oli ühenduses Jumala enesega.
Kuid siis me tegime keelatut ja side Jumalaga katkestati.
Patu tagajärjel pole me enam Jumalaga vahetus ühenduses.
Üks suurimaid asju, mis patu tagajärjel juhtus,
oli see, et inimene kaotas ühenduse täiusliku armastusega.
Täiusliku armastusega, kuna Jumal on armastus.
Vahel tundub, et me, kristlased, korrutame seda,
et Jumal on armastus ja sa oled armastatud.
Väidan, et suurem osa inimestest ei tea õieti, mida see tähendab.
Räägin mõnes hilisemas saates, mida Jumala armastus tähendab.
See pole sama, mis maailma armastus.
Igatahes olime me Paradiisis ühenduses täiusliku armastusega.
See tähendas, et olime vastuvõetud sellistena nagu me olime.
Me olime Jumala loodud. Tema silmis me olime täiuslikud,
kuna Ta ütles, et loob inimese oma näo järgi ja kui Jumal
vaatas oma loodule, ütles Ta, et see on hea.
Ma ei räägi kogu loomislugu ümber - võite seda Piiblist lugeda.
On hea meeles pidada, et ühendus on armastus
ja et me oleme ise selle ühenduse rikkunud.
Tuli meelde paar kirjakohta - 2 Ajaraamat 15:2 ütleb:
"Issand on teiega, kui teie olete temaga, ja kui te otsite teda,
siis te leiate tema; aga kui te tema maha jätate,
siis jätab tema teid maha!"
See on minu teada üks vähestest kohtadest Piiblis,
kus öeldakse, et Jumal hülgab.
See tundub olevat vastuolus Piibli sõnumiga, kus öeldakse,
et Jumal ei hülga kunagi kedagi.
Ei hülgagi!
Kuulsite, mida siin tegelikult öeldi: kui teie hülgate.
Jumalal pole teist valikut, kuna Ta on andnud meile vaba tahte.
Ta ütleb, et te võite tulla minu juurde alati, ükskõik,
mis olukorras, ükskõik millal ja kindlasti võtan teid vastu.
Aga kuna teil on vaba tahe, siis te ei pea tulema. Ma ei sunni.
Teine koht ütleb, 2 Korintlastele 6:1:
"..et te Jumala armu ilmaasjata vastu ei võtaks.."
Võtke Jumala arm vastu. Lähme tagasi peopesa juurde.
Kui tuli patt, seadis see armastusele tingimused.
See muutis täiesti meie arusaama armastusest ja me tegelikult
ei teagi enam, mida tähendab Jumala täiuslik armastus.
Me arvame, et see on samasugune nagu maailma armastus.
Me ütleme, et armastus sallib kõik - see pole tõsi.
Jumala armastusel on piirid. See ununeb siin täiesti.
Teekond tagasi Jumala peopesale tähendab kadunud poja teed.
Oleme lahus tõelisest armastusest, kuna meid pole lapsena kutsutud ellu
kas meie patu, vanemate patu tõttu ja nende üleastumiste tõttu,
ega ka seepärast, et me polnud pojad või misiganes see põhjus ka on.
Jumal kutsus inimest luues inimese, hingates tema peale.
Me olime vanematele kui kink Jumalalt.
Ta andis meid kui armastusest armastusse.
Meie vanemad ei osanud seda armastust edasi anda,
kuna armastus on muutunud, see on rikutud ja sellega
on kaasnenud tingimused.
Inimeste armastus ütleb: "Sa meeldid emale, kui oled hea laps.
Sa meeldid emale, kui pesed põrandat ja sa meeldid isale,
kui sa oled reibas poiss ega nuta."
Jumal ei ütle niimoodi.
Mõelge sellele vahel. Jumal ei sea armastusele tingimusi.
Me ei mõista seda, seepärast me sooritame retke Jumala peopesale,
ehkki me peaks vaid tulema sinna.
Mõtlesin, et kui inimene on tervik - hing, vaim ja keha,
seega on meil haavu ja probleeme igas valdkonnas.
Kui mõni osa meist on viga saanud, pole see enam terve.
See pole ühenduses tõega ja sellest saab takistus teel Jumalani.
Piiblis on selline koht, mis ütleb: "Ärka üles, kes sa magad,
ja tõuse üles surnuist, siis särab sulle Kristus!"
See tähendab vaimu kutset vaimule.
Vaim kutsub meis olevat vaimu ja seda nimetatakse usuletulekuks.
Mõnel toimub see aeglaselt, mõnel kiiresti.
Küsimus on selles, et vaim kutsub vaimu ellu.
See on sama nagu sünniga - ema ja ka isa kutsuvad lapse ellu.
Need on samad asjad.
Kui vanemad ei suuda kutsuda inimest ellu nagu Jumal kutsub
täiuslikult armastades, täites kõik tema vajadused,
kaitstes tema füüsilist, psüühilist ja vaimset puutumatust,
siis laps ei tunne, et ta kasvab turvalistes oludes
ega et on heaks kiidetud.
Seisukohad: "Ma ei ole heaks kiidetud, ma ei kõlba, mind pole ellu kutsutud,"
hakkavad mõjutama psüühikat nii, et see takistab vaimulikku arengut.
Räägin sellest hiljem veel.
Teisisõnu tähendab see, et meie psüühilised valud
võivad takistada meie vaimu vabanemist.
Sel juhul me räägime hingelisusest või ütleme, et inimene
on liha või vana Aadama võimuses.
See tähendab, et inimene pole veel täielikult vaba Kristuses.
Kristlik teraapia on eriline, kuna see kutsub esmalt inimest
saama iseendaks ja seejärel võib ta unustada täiusliku iseenda.
Kindlasti teate, mis on tervenemise lõpp-punkt - paradoks,
mitte enam mina vaid Kristus minus.
Teekond Jumala peopesale on iseenda leidmine.
Oma tahte, oma tunnete, oma keha, oma identiteedi leidmine.
Kes ma olen, milline ma olen, mis andeid mul on.
Mida enam inimene hakkab saama iseendaks kristlikus mõttes,
seda enam ta hakkab muutuma Kristuse sarnaseks.
See tähendab Piibli keeles seda, et vaim kutsub hinge muutuma.
Hing on see, kes ei mõista Jumala kõnet, hingele see on rumalus,
nagu Piibel ütleb.
Kui Jumala vaim kutsub hinge, siis võivad mingid osad meist
olla hingeliselt sellised, kes usuvad ja lähevad kiirelt kaasa.
Hinges võib olla valesid või uskumusi,
mis hoiavad meid kinni hinge tõe juures,
selle asemel, et näeksin Jumalat.
See, kui oleme kinni hingelises, võib takistada vaimulikku teed.
Kas see on arusaadav?
See tähendab näiteks seda - kui mu ema ei oleks suutnud
mind ellu kutsuda, ehk siis silma vaadata.
Silmad on ju hinge peegel ja inimene, kes on ärganud,
äratatud või ellu kutsutud - ta silmad on elavad.
Kui mind poleks ellu kutsutud, poleks minus valgus süttinud,
vaid see valgus, mis minus on, oleks pimedus ehk hingelisus.
Siis minu sisemusse on jäänud vale, et ma pole tähtis,
minu tegemistel pole tähtsust, keegi ei armasta mind
ja ka Jumal ei armasta mind.
Need hingehaavad on takistuseks vaimu kasvamisele.
Kui hing ütleb, et arm kuulub kõigile teistele
ja Jumal armastab kõiki teisi, aga mitte mind, on see vale.
Kui ma tunnen, et ma olen maailmas täiesti üksi ja mul pole mitte kedagi.
Ka see on vale - on Jeesus.
See, et meid pole kutsutud ellu ja me oleme jäänud hingeliseks,
tähendab, et me elame veel paljus vales.
Vale ei tunne tõde.
Et pääseda taas täiusliku armastuse juurde,
tagasi ühendusse Jumalaga, peame käima läbi sellise paradoksi,
kus peame kõigepealt leidma iseend.
Kes ja mis me oleme Jumalas, et me näeks iseend ja Jumalat õigesti.
Kui inimese minapilt on moonutatud, on moonutatud ka tema pilt Jumalast.
Mäletan, et ma tõesti kartsin Jumalat, kuna mõtlesin, et Jumal karistab.
Ta jälgib pilveservalt, millal Salme teeb vea,
et Ta saaks öelda: "No nii, mis ma ütlesin, sa ei osanud seda!"
Teekond tagasi algusesse algas sellest, et Jumal
hakkas rääkima armastusest väga individuaalselt.
Sellest, milline ma olen Tema silmis ja kuidas tuleb
mul õppida iseennast armastama.
Selleta pole mul võimalik kasvada selliseks inimeseks,
kelleks mind on loodud.
Meil pole väga palju enam aega jäänud.
Vaatame veel, milliseks meid on loodud.
Tuli meelde üks asi, mis mulle oli väga võõras.
Psalm 139.
Kindlasti on see teile tuttav. Seal öeldakse:
"Ma tänan sind, et ma olen tehtud nii kardetavaks imeks."
Ma ei usu, et kõik suudavad veel öelda: "Mina olen ime, Jumala ime!"
Kui inimene elab vales ja hingelisuses, võib ta nii mõelda.
Mina mõtlesin: "Kas Taavet on uhke või kelleks ta end peab,
kui ta ütleb, et ta on ime? Mis ime ta siis on?!"
Siis aetakse sassi hingelise maailma enesearmastus
ja enda armastamine.
Enesearmastus on nartsissistlik vajadus olla tähtis.
Enda armastamine on iseenda nägemine Jumalas
just sellisena nagu on loodud ja ellu kutsutud - täiesti imelisena,
iga rakuni imelisena. Siis võib Taavetöelda: "Olen ime!"
Mõistmine, et mina, kes olen eikeegi, kes ei kõlba kellelegi
ning kes arvab ja usub kõik valed tõeks.
Terviklikuks kasvamine on valede lahti harutamine,
see on valede asendamine tõega.
Sellisele teekonnale ma kutsun teid.
Tahaksin, et palvetaksime nende asjade pärast,
kuna need on protsessid, kuhu kutsume Jumala,
seal ta lubab olla meiega.
Rääkides teekonnast, ei tähenda see, et Jumal ei armastaks sind ka nüüd.
Inimesi kuulates ütlevad nad, et ma olen veel nii puudulik,
ma ei jaksa Piiblit lugeda ega söanda tulla usklike hulka.
Ma ei täida neid nõudeid.
Need ei ole nõudmised, need on lubadused.
Jumal pole meid kutsunud sellele teekonnale,
et saaksime paremaks Tema silmis vaid seetõttu, et Ta ei taha,
et jääksime sellesse kannatusse, kus oleme ilma Tema
täiusliku armastuseta.
See on kutse! Samasugune kutse nagu kadunud pojale öeldi:
"Tule koju, ma ootan ja korraldan peo!"
Siin pole mingit ähvardust ega kartust, mingit hülgamist,
isegi kui kogu ülejäänud elu magaksid sohval.
Jumal ei saa tegutseda oma loomuse vastu.
Ta armastab sind igal juhul.
On väga palju parem õppida Teda rohkem tundma.
Kord olin majas, nagu filmis: pereisa istus pika laua ühes otsas
ja perenaine istus laua teises otsas, lapsed istusid laua ääres.
Kuna see mees istus alati hommikuti ajalehe taga,
siis ma ei näinud kunagi tema nägu.
Ma olin seal mitu päeva aga ei teadnud, milline nägu sellel mehel oli.
Meie palve võiks olla, et Issand näitaks meile oma palet
ja näitaks meile oma silmi!
Me teame, et me ei või näha selles ajas tõeliselt Jumalat,
ilma suremata.
Me võime ikkagi paluda, et Isa, kutsuks meid oma silmadega, vaimuga!
Meid, kes me endast midagi ei arva.
Me võime seda meeles pidada, et me oleme kingitus vanematele,
kuid meie tegelik Isa on Jumal!
Jumala üks nimedest on El Shaddai, mis tähendab naist, feminiinset.
Jumal on meie isa ja meie ema.
Palvetame, et meil ja ka vaatajatel algaks selline protsess koos,
kuhu võid kaasa tulla ja palvetada nagu soovid.
See on vabatahtlik, see on lihtsalt kutse.
Issand, me tuleme Sinu ligiollu ja täname ja ülistame Sind selle eest,
et Sa oled andnud meile elu ja see elu tähendab,
et meid on kutsutud vabadusse, ühendusse, armastusse.
Meid on kutsutud andeksandmise ja armu juurde, pühadusse.
Issand, palun, et igaüks, kes seda saadet jälgib,
võiks ja julgeks anda loa, et Sina saaksid tulla tema ellu
ja täita ta oma vaimuga, juhtida, õnnistada ning armastada -
teha meist sellised inimesed, nagu Sina oled mõelnud.
Vähehaaval teha meist Sinu sarnased.
Õnnista meid kõiki ja armasta palavalt, aamen!
Tõlge: Ülle Kapanen