Tulossa: -
Satoi kaatamalla ja hän saattoi olla kylmissään jossain ulkona.
Rukoilin: "Jumala, varjele häntä. Auta meitä löytämään hänet."
KÄÄNNEKOHTA
Hei ja tervetuloa Käännekohtaan. Olen Muyiwa Olarewaju.
Kiitos, että liityit seuraamme. En usko, että katsot tätä sattumalta.
Jokin näkemäsi tai kuulemasi tulee antamaan toivoa ja inspiraatiota, -
että jaksat jatkaa eteenpäin. Sanon siihen aamen.
Kukaan ei lentokoneeseen noustessaan ajattele konerikkoa.
Niin tapahtui kuitenkin Kenille ja hänen vaimolleen Sonialle.
Vaatteeni olivat tulessa, samoin hiukseni.
Se oli hetki, jolloin uskoin kuolevani.
30. elokuuta 2015 Ken ja Sonia McKenzie olivat lähdössä -
Fort Lauderdalesta Washington DC:hen.
He pysähtyisivät tyttärensä Monican luona Lynchburgissa.
Ken oli lentänyt yli 36 vuotta Kanadan ilmavoimissa -
ja myöhemmin kaupallisilla lennoilla Kanadassa ja USA:ssa.
Jokainen lento on erilainen.
Tänä tiettynä päivänä odotimme eniten näkevämme Monican.
En ole yhtä luottavainen lennoilla kuten Ken. Aina vähän jännittää.
Lopulta Ken sai luvan nousta ilmaan.
Olimme vähän yli kilometrin korkeudessa, -
kun tarkastin mittareita ja huomasin, -
että öljynpaine oli n. 4 kg/ 2,5 cm2, kun sen pitäisi olla n. 27 kg/2,5 cm2.
Ken ilmoitti heti lennonjohdolle ja kääntyi takaisin lentokenttää kohti.
Kun kuulin hänen ilmoittavan hätätilasta, tunsin palan kurkussani.
Toimimme kuin moottorissa olisi vika, mutta toivoimme sen olevan -
vain mittarivika ja että voisimme laskeutua normaalisti.
En ajatellut, että kuolisimme näin.
Olin todella hermostunut mutta olin toiveikas.
Ilmoitin lennonjohdolle, että näemme lentokentän.
He käskivät ottaa yhteyttä Fort Lauderdalen torniin.
Painoin radionappia ja moottori pysähtyi. Tuli hiljaista.
Sitten hän lähetti hätäkutsun.
Ahdistustaso nousi entisestään.
Ensimmäinen velvollisuuteni oli saada meidät turvallisesti maahan.
En voisi laskeutua kentälle, mutta en Fort Lauderdaleenkaan.
Lentokone on nopea ja maahan tulles- saan se liikkuu vielä yli 160 km/h.
Ken päätteli, että on parasta laskeutua kaupunginlaidan suoalueelle.
Kävin läpi kaikki hätälaskuun liittyvät asiat -
ja sitten meillä oli muutama sekunti aikaa rukoilla.
Tiesin, ettei tarvitse rukoilla hienosti, joten sanoin: "Oi, Jumala!"
Ken laskeutui yli 190 km/h vauhdilla yrittäen hallita konetta.
Kone tärisi ja pomppi. Vauhti hidastui noin 100 km:iin / h.
Nokka kallistui vasemmalle, -
koska konetta oli vaikea ohjata siinä vauhdissa ja sivutuulessa.
Sitten vasen laskuteline irtosi.
Kierähdimme ympäri niin nopeasti, että ilmat melkein lähtivät keuhkoista.
Kun katsoin Sonian olan yli, minne olimme menossa, näin vain tulta.
Pysähdyimme ja kone oli tulessa. Ajattelin, ettemme selviä elossa.
Muistan, että oli todella kuuma ja etulasi oli punainen.
Ajattelin, että tällaista on siis kuolla lento-onnettomuudessa.
Astuin siivelle, joka oli tulessa, ja tunsin kipua, -
joka alkoi jalastani ja levisi käteen, päähän ja rintaan.
Se oli valtava kipu, jollaista en ollut koskaan kokenut.
Hän yritti vetää minut ulos, -
mutta korvasuojat päässäni vetivät minua takaisin.
Hän lipesi takaisin koneeseen.
Silloin ajattelin kuolevani, koska en olisi jättänyt vaimoani.
Minun oli joko saatava hänet pois, tai kuolisin yrittäessäni.
Sitten hän veti kädestäni. - Hän nousi tuolista.
Olin siivellä, ja vaatteeni ja hiukseni olivat tulessa.
Kun Sonia tuli siivelle, meitä ympäröi alue ilman tulta.
Tuli jakaantui ja heille aukeni avoin polku päästä alas.
Sonia hyppäsi veteen ja ui pois palavan koneen luota.
He nousivat rannalle odottamaan apua.
Olin riemuissani, koska selvisimme.
Olin innoissani ja jännittynyt.
Heidät vietiin sairaalaan.
Sonialla oli pieniä palovammoja päässään.
Kenillä oli 2. ja 3. asteen vammoja.
Ne vaativat kivuliasta puhdistusta ja monia leikkauksia.
3 viikon päästä hän pääsi kotiin.
Kiitospäivänä perhe palasi onnettomuuspaikalle muistelemaan -
ja kiittämään Jumalaa.
Osasin vain ajatella, mitä olisi voinut sattua ja olin iloinen.
Olimme piirissä, rukoilimme ja kiitimme Jumalaa.
Se oli enemmänkin juhla. Olimme selvinneet!
McKenziet nauttivat yhä lentämisestä -
ja todistavat usein Jumalasta, joka tekee ihmeitä.
Uskosta kertominen on tullut paljon helpommaksi.
Emme halua unohtaa näitä kokemuksia, -
vaan haluamme kertoa siitä, miten Jumala pelasti.
Ehkä se voi auttaa muita.
He selvisivät pelottavasta tilanteesta uskonsa turvin.
Pari vuotta sitten haastattelin Keniä, -
vierailullamme Raamattumuseossa Washington DC:ssä.
Olemme hyvin kiitollisia Jumalan suojeluksesta hänen elämässään.
Tulossa: Eräs suurten gospel-tähtien manageri ja promoottori -
liittyy seuraamme tauon jälkeen.
Käännekohta-ohjelma ei ole ainoastaan TV-lähetys.
Seuraa meitä sosiaalisessa mediassa.
Tervetuloa takaisin. Apostle Veryl Howard on -
menestyksekäs manageri ja promoottori gospelmusiikin saralla.
Hän on toiminut alan suurimpien nimien kanssa.
Nyt hän on astumassa parrasvaloihin.
Erica Linney keskusteli hänen kanssaan -
hänen urastaan ja palvelutyöstään.
Toimit nykyisin pääasiassa artistien ja tuottajien managerina.
Haluan palata ajassa vähän taaksepäin, -
sillä aloitit mallina ja näyttelijänä.
Herra kehotti jättämään sen ja auttamaan muita.
Kerro urastasi silloin ja miten reagoit, -
kun koit Pyhän Hengen ohjaavan toiseen suuntaan.
Minusta tuli malli ja näyttelijä, koska synnyin rampana.
Äitini vei minut moniin harrastuksiin, kuten balettiin, ratsastamaan, -
uimaan, karateen, jotta jalkani suoristuisivat leikkauksen jälkeen.
Olin hieman kiillotettu ja siitä loistosta käsin -
olin sivuosissa videoilla ja halusin edetä.
Herra sanoi: "Kutsun sinut pois siitä."
Tuolloin valitsin tv-tuotantoihin näyttelijöitä, kun Hän sanoi: -
"Siirrän sinut toisiin tehtäviin määräajaksi."
Rakastin työtäni. Tiedättehän, että se voi olla haastavaa, -
kun Jumala pyytää tekemään jotain. Ajattelee: "Voi ei. Ei, Herra."
Pidin työstäni ja toisten auttamisesta.
Hän siirsi minut artistien markkinointiin ja brändäykseen.
Nyt, kun minulla on harmaat hiukset, enkä ole 25-vuotias, -
Jumala heitti minut takaisin.
Tässä kohtaa sanon, että elämäsi on kuin palapeli.
Olet promoottori mutta myös kirjailija. Lisäksi palvelutyösi on kansainvälistä.
Yksi upeimmista asioista, mitä luin sinusta on, -
että Benin valtio on nimennyt sinut yhteyshenkilöksi -
gospelartistien ja pastoreiden välille. Miten tämä tapahtui?
Olet tutkinut taustojani. - Minulla on tiedot kerättynä.
Ensinnäkin, en uskonut Jumalan käyttävän minua tässä määrin.
Hän antoi yritykselleni nimen.
En suorittanut maailmassa arvostettuja tutkintoja.
Hän sanoi: "Sinun on luotettava Minuun.
Et tiedä, kenelle soittaa, milloin mennä tai mihin mennä.
Sinun on kuunneltava ääntäni.
Palvelutyösi tulee olemaan maailmanlaajuinen."
Hän loi suhteet pääministereihin, turismiministeriön väkeen -
ja Benin Cotonounissa hallintoon.
Aloin välittää artisteja sinne. Näin tapahtui myös muualla.
Saint Vincent ja Grenadines avasivat ovensa minulle.
Ensimmäisenä naisena sain saarnata yli 5 000 ihmiselle stadionilla.
Aloimme järjestää rukousvartioita.
Tapasin presidenttejä ja pääministereitä.
Sain suosiota korkeissa asemissa olevilta Jumalan miehiltä ja naisilta.
Sanoit aiemmin, että ympyrä on sulkeutunut.
Olet palannut roolittajaksi ja näyttelijäksi. Sait roolin sarjasta.
Sarjasta, johon itse valitsin näyttelijät.
Kuinka Jumala toi sinut tähän?
Jeesus. Hyvä Jumala. Olen hyvin tunteellinen tämän suhteen.
En ollut henkisesti valmis ja Jumalan tuli ottaa minut pois sieltä.
Tein videoita mm. Wu-Tangin, Tupacin, Outcastin ja the Fugeesin kanssa.
Olin vasta uskoon tullut, Jeesus-lippis päässäni, -
ja ihmiset ympärilläni käyttivät huumeita.
Minun tuli ensin juurtua Hänen Sanaansa.
Hän sanoi, etten menettäisi mitään -
mutta oli vaikeaa nähdä muiden menestyvän siinä, mitä halusin.
Hän kutsui minut toisiin tehtäviin.
Se, että nyt teen mallintöitä, olin muotiviikolla Italiassa ja Ranskassa, -
ja olen yli 50-vuotias, on Jumalan teko.
Se, että näyttelen tv-sarjassa, enkä vain yhdessä, -
ja ohjaajat ovat kiinnostuneita minusta, on Jumalan suosiota.
Tästä syystä en menettänyt mitään. Kiinnostus johtuu kuuliaisuudestani.
Astuin Jumalan lupauksiin, jotka Hän antoi minulle kauan sitten.
Olen nöyrä, tunteellinen ja kiitollinen.
Kuljen, mihin ikinä Jumala haluaa minut viedä.
Mies tai nainen, 20-vuotias, -
jolla on tavoitteita ja unelmia, -
mutta Jumala näyttää vievän eri suuntaan.
Mitä sanoisit heille?
Se, minkä tekee Kristukselle, kestää.
Tytöt tekivät upean meikin minulle. Yritän olla itkemättä.
Vain se, mitä tekee Kristukselle, säilyy.
Työskentelen multimiljonäärien kanssa mutta se ei vaikuta minuun.
En välitä katoavaisista asioista. Haluan päästä taivasten valtakuntaan.
Nuorille sanoisin: Anna Jumalan ohjata askeliasi.
Luota Hänen tarkoitukseen ja suunnitelmaan elämässäsi.
Vaikka olisi kuinka vaikeaa, Hän vie eteenpäin.
Olen nähnyt Hänen tekevän ihmeitä.
Rohkaisen kaikkia nuoria. Älä anna maailman viedä.
Paholainen yrittää kovasti temmata mukanaan -
mutta Jumalalla on suunnitelma ja lupaus elämällesi.
Olin se 20-vuotias. Käytin huumeita.
Olin eksyksissä ja itsetuhoinen.
Jumala pelasti minut, koska Hänellä oli tehtävä minulle.
Hän saa kaiken kiitoksen tytöltä, joka ei näyttänyt saavuttavan mitään.
Olen tuntenut Apostle Howardin pitkään.
On ihana nähdä, mitä Jumala on tehnyt hänen elämässään.
Jumala siunaa, kun on uskollinen pienissä asioissa.
Tauon jälkeen miehestä, joka tapasi lapsensa murhaajan.
Aloin haaveilla, mitä tekisin, jos sain mahdollisuuden rangaista.
Mieleeni tuli kamalia ajatuksia.
Olin ajaa itseni hermoromahduksen partaalle.
Mietit tarkkaan mitä syöt.
Entä millä ruokit mieltäsi?
Mieti sitä.
Soita meille ruudulla näkyvään numeroon tai vieraile nettisivuillamme.
Tervetuloa takaisin. Tämä tarina ravisuttaa jokaista vanhempaa.
11-vuotias Mandy Lemaire oli kävelemässä ystävänsä luo, -
kun hänet kidnapattiin, raiskattiin ja murhattiin.
Mandyn isä oli täysin murtunut.
Kuule, mikä oli kamalampaa kuin tavata mies, -
joka oli tappanut hänen rakkaan tyttärensä?
Kun kerroin vapaapalokuntalaiselle, että tyttäreni on kadoksissa, -
hän sanoi, että he aloittavat etsinnät.
Dave Lemaire eli perheensä kanssa pikkukaupungissa Alaskassa.
Hän rakasti ulkoilla tyttärensä Mandyn kanssa.
Mandy oli sekä kaunis pikkutyttö että menevä poikatyttö.
Hänen kanssaan kävin kalastamassa ja metsästämässä.
22. elokuuta 1991, 11-vuotiaan Mandy Lemairen -
oli tarkoitus tavata ystävänsä puolivälissä heidän kodeistaan.
Mandy ei koskaan tullut perille.
Hänen ystävänsä, Erin, tuli meille asti eikä ollut nähnyt Mandyä matkalla.
Kuljin mönkijällä reitin, jota pitkin hän kulki, enkä nähnyt häntä.
Tajusin, että jotain on pahasti pielessä.
Etsintäpartiot aloittivat etsinnät Alaskan metsissä.
Dave lensi ystävänsä lentokoneella alueen yllä, -
mutta Mandystä ei näkynyt jälkeäkään.
Vettä satoi kaatamalla.
Ajattelin, että hän on jossain ulkona kylmissään.
Rukoilin: "Herra, suojele häntä. Auta meitä löytämään hänet aamulla."
Päässäni pyöri ja yritin pitää ajatukseni kasassa.
Etsinnät jatkuivat kymmenen päivää.
Dave ajoi autoa, kun vapaapalokuntalainen pysäytti hänet.
Pysähdyin, nousin autosta ja kävelin hänen luo.
Hän sanoi: "Löysimme hänet."
Innostuin mutta hän jatkoi: "Hän on kuollut." Sydämeni murtui.
Ajoin shokissa 35 minuutin matkan kotiin.
"Miten tämä on mahdollista?"
Mandyn ruumis löytyi metsästä noin 1,6 km:n päästä heidän kotoaan.
Hänet oli raiskattu ja ammuttu.
Kun epäiltyä ei ollut, Dave oli vihainen ja pois tolaltaan.
Kun aikaa kului, kaupunkiin mennessäni mietin: -
"Jos näen tyttäreni murhaajan kaupassa, tiedänkö sen?"
Tällainen pilvi seurasi minua. "Murhaaja pääsee pälkähästä."
Sitten aloin ajatella väärin. Aloin haaveilla, -
mitä tekisin, jos saisin mahdollisuuden rangaista tappajaa.
Mieleeni tuli kammottavia asioita.
Olin ajaa itseni hermoromahduksen partaalle.
Daven viha vaati veronsa, -
kun hän odotti oikeuden tapahtuvan ja janosi kostoa.
Minun oli vaikea luottaa Jumalaan.
Kävin seurakunnassa mutta tein sen lahjoakseni Jumalaa.
Ikään kuin se olisi estänyt pahojen asioiden tapahtumisen.
Vähitellen sulkeuduin.
En kääntänyt selkääni Jumalalle -
mutta jossain kohtaa kysyin itseltäni, voinko todella luottaa Jumalaan.
Kolme kuukautta Mandyn katoamisen jälkeen -
Charles Smithart pidätettiin raiskauksesta ja murhasta syytettynä.
Hänet tuomittiin vankeuteen 114 vuodeksi.
Dave oli yhä tunteidensa vankina.
Olin rakentanut muurin ympärilleni. Vihaisia ja kamalia ajatuksia.
Olin rakentanut muurin kamalista asioista.
Ajattelin, että minä olin vanginnut hänet.
Lopulta minun oli vaikea iloita elämästä.
Tiesin, että minun on annettava anteeksi.
Se tarkoitti, että minun oli annettava Jumalan olla Jumala ja tuomari.
Kun tulin siihen pisteeseen, että revin muurin alas, -
huomasin sen vanginneen minut.
En ollut koko tänä aikana satuttanut tappajaa -
mutta olin melkein tuhonnut itseni.
Anteeksianto uudisti Daven rakkauden Jumalaan ja antoi elämänilon.
Jos Jumala ei olisi auttanut minua antamaan anteeksi, -
olisin hyvin vihainen ja katkera mies.
Opin taas nauttimaan yksinkertaisista asioista, -
lasten naurusta ja leikistä, -
Jumalan luomasta kauneudesta, Hänen kädentöistään.
Lisäksi tulen viettämään iankaikkisuuden tyttäreni kanssa.
Ajan, jonka menetimme täällä, vaikkakin menetimme paljon, -
saamme takaisin iankaikkisuudessa.
Osaan kuvitella sen, kun tulen sinne ja tapaan Jeesuksen, -
joka rakasti minua niin paljon, että kärsi ristillä ja kuoli puolestani.
Hänen takanaan on kaunis vaaleahiuksinen pyhä, -
joka juoksee luokseni, -
hyppii ja pomppii laulaen: "Isä on kotona."
Miten ihana totuus.
Yhtenä päivänä Dave tapaa tyttärensä Jeesuksen ansiosta.
En usko, että lapsensa murhaajalle pystyy antamaan anteeksi -
ilman Jumalan apua.
Anteeksianto ei tarkoita, että päästää toisen pälkähästä.
Kyse on sinusta. Sinun vapaudesta ja rauhasta.
Dave sanoi jotain merkittävää: -
"Anteeksianto tarkoitti, että annoin Jumalan olla Jumala ja Tuomari."
Anteeksianto salli Daven kuulla Jumalaa.
Vaikka hänen tyttärensä ei ole täällä, -
hän tietää, että saa Taivaassa viettää iankaikkisuuden tyttärensä kanssa.
Tiedätkö sinä, missä vietät iankaikkisuuden?
Sananlaskut 27:1 sanoo: -
"Älä huomispäivästä kersku, sillä et tiedä, mitä mikin päivä synnyttää."
Huomista ei ole luvattu. Miksi et antaisi elämääsi Jeesukselle tänään?
Toista perässäni nämä sanat. Kohta rukoilen puolestasi.
Herra Jeesus, ymmärrän, että mitä tahansa voi tapahtua.
Tiedän myös, että kanssasi olen valmis.
Tunnustan, Jeesus, että tarvitsen Sinua.
Sinä olet Tie, todellinen Jumalan Poika.
Jeesus, tule elämääni, -
muuta elämäni ja anna pelastusvarmuus.
Kutsun Sinut sydämeeni, Herra Jeesus. Aamen.
Isä, rukoilen heidän puolestaan, jotka rukoilivat kanssani.
Anna heille varmuus tunteisiin ja ajatuksiin, heidän sisimpäänsä, -
että Sinä olet heidän kanssaan ja heillä on turva Sinussa.
Rukoilen veljieni puolesta, joita ahdistaa ja pelottaa -
mutta esittävät vahvaa perheilleen ja ystävilleen.
Rukoilen, että pelko katoaa ja he tuntevat Sinun voimasi -
ja turvan Sinussa.
Anna sen tapahtua nyt, että he tietävät, että se olit Sinä.
Kiitos Jumala, että teet kaiken hyvin.
Olet Paimenemme, joka varjelee meitä. Aamen.
Jos haluat tietää lisää Jeesuksesta, lähetä viesti Whatsappissa.
Rukouspalvelijat rukoilevat puolestasi ja vastaavat kysymyksiisi.
Ruudussa on numeromme eurooppalaisille ja yhdysvaltaisille.
Yhteystietomme löytyvät myös nettisivuiltamme.
Luvassa on vielä innostavaa musiikkia tauon jälkeen.
"Jokainen kilpailija noudattaa lujaa itsekuria, -
juoksijat saavuttaakseen katoavan seppeleen, -
me saadaksemme katoamattoman." 1. Kor. 9:25
Soita meille tai vieraile nettisivuillamme.
Tervetuloa takaisin. Ohjelmamme on loppumassa mutta vielä yksi ajatus.
Mitä tahansa käyt läpi, hymyile, sillä ilo Herrassa on voimamme.
Lopuksi Chuks Ukor laulaa "Grace." Näkemiin ja siunausta.
CHUKS UKOR: Armo
Näen, kuinka vapautit minut, -
kuinka pelastit minut.
Olen siunattu
Ei enää kipua
Olen lunastettu
Olet ottanut armon syleilyyn
Olen matkalla voittoon
Olet ottanut armon syleilyyn
Olen matkalla voittoon
Jahve, Jahve, rakastat minua niin paljon.
Jahve, Jahve, armosi on valtavaa
Suomennos: A. Eskola ja Kirsi Rantala