Tulossa Käännekohdassa:
Olin hämmentynyt. Ihmettelin, mitä oli tapahtunut.
Kun aikaa kului, ajattelin, että nyt kuolen.
Hei ja tervetuloa. Olen Muyiwa.
Tervetuloa viettämään päivän parasta puolituntista.
Kiitos, kun saamme tulla kotiinne. Olemme kuin perhettä.
Aluksi piispa John Francis, jolla on näky ja tehtävä.
Hän on sekä apostoli, kirjailija, pappi, laulaja että pioneeri.
Hänen työllään on ollut vaikutusta ulkomaita myöten.
Erica Linney haastatteli häntä.
Sinulla näyttää olevan kaksi pää- tehtävää: musiikki ja seurakunta.
Haluan puhua näistä asioista, -
mutta ennen sitä haluan näyttää jotain, minkä löysin netistä.
Ihmiset valmistautukaa...
Muistatko tämän? - Kyllä. People get ready.
Katsoin sitä ihaillen. Jo silloin sinulla oli oma show ja -
levysopimus Columbian kanssa ja teit paljon gospelmusiikin parissa.
Minulle sanottiin, että muokkasit Britannian gospelmusiikkia.
Mikä muokkasi sinua?
Isäni on kotoisin Jamaikalta, mistä hän muutti Britanniaan.
Hän oli työkomennuksella 1,5 vuotta USA:ssa.
Hän toi minulle 3 albumia. Semmoisia isoja.
James Cleveland and the Southern California Community Choir.
Se oli upea. Katsoin kantta ja ajattelin olevani siellä.
Se oli alku gospelmusiikin parissa. Sitten halusin mennä Amerikkaan.
Äitini maksoi matkan. Siihen aikaan seurakuntamme kuului -
First Born Church of the Living God:iin.
Menimme Waycrossiin Georgiaan, joka on kaukana Georgiassa.
Siellä oli iso kokous ja tapasin Douglas Millerin.
Hän johti kuoroa ja sain olla mukana. Se muutti elämäni.
Tulin kotiin ja aloitin oman kuoroni. Se oli oman gospelmatkani alku.
Kuoroni oli mukana levyllä, Madness (hulluus) - bandin kanssa.
He olivat tunnettuja hulluudestaan. Saimme laulaa sillä levyllä.
Se pääsi listoille. Sitten saimme levytyssopimuksen CBS:n kanssa.
Se on nykyään Sony music.
Gospelmusiikki levisi räjähtämällä.
Uskon olleeni ensimmäisiä gospel-pioneereja Britanniassa.
Luin, että sait sopimuksen aikana, -
jolloin Britanniassa ajateltiin, että gospelmusiikki oli erityistä.
Mitä gospelista ajatellaan nykyään?
Siihen aikaan tapahtui paljon. Esim. New Jersey Mass Choir teki -
"I Wanna Know What Love Is". Se oli kiinnostavaa.
Nykyään se on tulossa taas muotiin enemmän.
Gospelmusiikki oli olemassa, mutta nyt se taas innostaa enemmän.
Yksi trendi näkyy ylistysmusiikissa: kulttuureja sekoitellaan.
Monet afrikkalaiset toimivat afro-amerikkalaisten kanssa.
Tai sitten on nykymusiikkia, kuten the Elevation churches ja Passion, -
jotka toimivat Tasha Cubbsin kanssa.
Miten se rikkoo seurakuntien kulttuurirajoja?
Somen myötä koko maailma on tullut läheisemmäksi.
Ennen afrikkalainen musiikki oli tuolla ja joku muu täällä, -
nyt kaikki matkustavat ja tajuavat eri maissa, -
että on oltava yhteisvaikutusta.
Some ja kaikki muu on vaikuttanut niin, -
että ihmiset ovat avoimempia erilaisille ylistyksen tyylilajeille.
Kaikkihan on ylistyksen eri muotoja. Se on hienoa ja se tapahtuu nyt.
Puhutaanpa seurakunnasta. Mihin sen pitäisi keskittyä?
Seurakunnan äänen pitäisi kuulua.
Jumalan ihmisten pitäisi avata suunsa ja -
julistaa ilosanomaa Jeesuksesta Kristuksesta.
Näemme, että muslimeja tulee us- koon. He haluavat tuntea Kristuksen.
He ovat innoissaan rukoustavastamme, -
koska he ovat tottuneet hyvin kurinalaiseen rukoukseen.
Rukoillessamme Jumala on läsnä. On kaipuuta aitouteen ja totuuteen.
Ongelmana on, että maailma kaipaa aitoutta, mutta seurakunta ei.
Jos saarnaaja sanoo kamppailevansa jonkin asian kanssa, -
hänelle sanotaan, ettei hän voi enää palvella ja kaikki tekemäsi on kumottu.
Jos on toiminut väärin on otettava aikaa toipumiseen.
Jumala kyllä antaa anteeksi mutta on saatava uusi fokus.
Silloin voi kokea, että rangaistaan, ja niin asia on ymmärretty.
Meillä pitäisi olla tukijärjestelmä, joka auttaa, kun tehdään virheitä.
Ymmärretään: "Paikkasi on tässä. Tähän sinut on asetettu ja kutsuttu.
Ota aikalisä, palaudu ja käy sielunhoidossa, jos tarpeen -
ja käydään asia läpi."
Tällainen tukijärjestelmä puuttui täysin vanhasta seurakunnasta.
Tällainen tuki auttaa ja sitten voi tietenkin palata takaisin siihen -
työhön, mihin Jumala on kutsunut. Joskus on näytettävä haavat.
Haavasi on todistuksesi.
Ihmiset eivät voi samaistua johon kuhun, joka ei ole kokenut mitään.
En halua, että minulle saarnataan siitä, ettei ole kokenut mitään.
Ihmiset haluavat kuulla niitä, jotka ovat kokeneet asioita: -
"Katso, mokasin. Tästä syystä sain haavan." Jeesus teki näin.
Tällainen on yleistymässä.
Piispa Francis on oikeassa, haavamme on todistuksemme.
Se auttaa ihmisiä näkemään voiman, joka on Jeesuksessa.
Tauon jälkeen nainen, joka oli lento -onnettomuudessa, mutta selvisi.
Heti nousun jälkeen lentokone alkoi täristä.
Sitten en enää tiennyt, mitä tapahtui.
Käännekohta-kokemuksen ei tarvitse päättyä ohjelman loputtua.
Seuraa meitä sosiaalisessa mediassa.
Tervetuloa takaisin. Air Floridan lento 90 lähti Washingtonista.
Lentoemäntä Kelly Duncan oli mukana, kun kone osui siltaan ja -
tippui kylmään Potomac-jokeen.
Kellyn koko elämä meni hänen silmiensä edessä, -
kun hän kellui hyytävässä joessa varmana kuolevansa.
Näin rannalla ihmisiä, jotka huusivat meille.
Olin vihainen, koska ajattelin, että kaikki vain katsovat, kun kuolemme.
Parikymppinen Kelly Duncan Moore oli Air Floridan lentoemäntä.
Siihen aikaan hänestä oli hienoa olla vapaa ja hallita omaa elämäänsä.
En halunnut kenenkään kertovan, mitä minun piti tehdä.
Koin olevani ohjaksissa ja voivani tekevän mitä haluan.
Valheellinen kontrollintunne kohtasi lopun -
kylmänä tammikuun päivänä 1982.
Pitkän viivytyksen jälkeen lento 90 nousi Washingtonin kentältä -
kyydissä Kelly ja 78 muuta.
Menin paikoilleni taakse, laitoin turvavyön ja kuljimme kiitorataa.
Hei nousun jälkeen kone alkoi täristä pahasti.
Viimeisenä näin matkustajan, joka oli viimeisellä penkillä.
Hän katsoi minua huolestuneena. Kohautin vain olkapäitäni.
Seuraavassa hetkessä en tiennyt mitä oli tapahtunut.
Kone ei päässyt nousemaan ja törmäsi 14th Street siltaan, -
joka meni Potomac-joen yli. Sitten se tippui hyytävään veteen.
Hetken päästä Kelly nousi uppoavasta romusta, -
roikkui pyrstössä kylmissään ja odottaen pelastusta.
Olin hämmennyksissä enkä ymmärtänyt mitä oli tapahtunut.
Ajan kuluessa ajattelin kuolevani.
Ajattelin, että tämä on kuolinpäiväni.
Muistan kokeneeni, että Jumala katselee ja se pelotti minua.
Ajattelin, että miksi Hän auttaisi minua.
En tiennyt mitään Jumalasta, -
mutta elämäntapani ei ollut Jumalan mieleistä.
28 minuutin jälkeen hänet pelastettiin helikopterilla.
Hän oli yksi viidestä selvinneestä.
Tiesin, kun pääsin sairaalaan, että Jumala kuuli minua.
Ja että Jumala tunsi minut.
Silloin aloin ensikertaa oikeasti rukoilla. Rukoukseni oli: -
"Anteeksi etten osaa rukoilla."
Tiesin Jumalan kuulevan minua -
ja hoin vain: "Anteeksi, etten osaa rukoilla."
Kun hän rukoili kömpelösti, siihen tuli hoitaja, jolla oli vastaus.
Hän otti minua kädestä ja sanoi: -
"Pieni tyttö, en saisi puhua tästä töissä, mutta on pakko."
Hän kertoi, että Jeesus on tehnyt enemmän -
kuin vain pelastanut onnettomuudesta.
Heti, kun hän alkoi puhua, tiesin että Jumala oli lähettänyt hänet.
Koska olin sanonut, etten tiedä, mitä tehdä ja sitten hän oli siinä.
Kun Kelly rukoili Jeesusta elämäänsä, hän koki jotain uutta.
Se toi rauhan keskelle kaaosta.
Pyysin Jumalalta, että tämä saisi kestää.
En halunnut enää olla tuntematta Hänen läsnäoloaan.
Kun on tuntenut Jumalan läsnäolon, ei halua enää elää ilman sitä.
Hän halusi oppia elämään kristittynä, joten hän rukoili.
Sitten hän sai postissa Raamatun joltain vieraalta.
Lapussa kehotettiin aloittamaan Johanneksen evankeliumista.
Jumala oli läsnä.
Jumala on niin henkilökohtainen. Kaikki oli minulle suunniteltua.
Kaikki, mitä tarvitsin oli edessäni.
Se oli erityistä.
Tiesin, ettei ollut minusta kiinni oppia olemaan kristitty. Hän ohjaisi minua.
Hän sanoo, että Jumala ei ole hylännyt häntä sen jälkeen, -
kun hän otti Hänet vastaan yli 38 vuotta sitten.
Eikä hän ole luopunut uskostaan lapsen kuolemankaan jälkeen.
Hän on kiitollinen, että Jumala on antanut toisen mahdollisuuden.
Minulla on rauha, kun tiedän Jumalan olevan ohjaksissa.
Hänellä on se kontrolli, jonka halusin itse.
Rauha tuli, kun tiesin Jumalan olevan ohjaksissa.
En tiedä, miksi Jumala pelasti minut, -
mutta olen kiitollinen, jos se vaikka oli lasteni tähden.
En tiedä, mitä Hänellä on varattuna lastenlapsiani varten.
Jumala ei pelastanut minua vain lento-onnettomuudesta, vaan -
ikuisuudesta, jota en olisi voinut muuttaa.
Jumala antoi minulle mahdollisuuden tuntea hänet.
En voisi olla Hänelle kiitollisempi.
Kelly sanoi, että kun on tuntenut Jumalan läsnäolon, -
ei halua olla ilman sitä.
Jumala on henkilökohtainen. Hän pe- lasti Kellyn lento-onnettomuudesta.
Mutta ennen kaikkea Hän pelasti ikuisuudesta, -
joka oli Kellyn kontrollin ulottumattomissa.
Tiedätkö missä vietät ikuisuutesi?
Anna sydämesi Jeesukselle tänään. Älä odota että se on myöhäistä.
Tauon jälkeen: 18-vuotias poika menettää elämänhalunsa.
Ajattelin, etten pääse eroon negatiivisista ajatuksista.
"Kukaan ei välitä tai rakasta." Menin kylppäriin, jossa oli partaterä.
Nostin sen ja ajattelin, että nyt tuli loppu. Tapan itseni.
Onko digiaika antanut sinulle informaatioähkyn?
Ehkä pitäisi viettää hieman aikaa analogisesti.
Lue Raamattua. Se on Jumalan rakkauskirje sinulle.
Tervetuloa takaisin. Nuorimies kaipasi arvostusta huoltajiltaan.
Sen sijaan he pahoinpitelivät häntä fyysisesti ja psyykkisesti.
Hänestä tuli tuhoava itseään ja muita kohtaan.
Olen liikunnallisesti taitava. Esim. juoksussa, koripallossa -
ja jalkapallossa. Kaikki mitä tein lapsena näkyy taidoissani.
Nämä ominaisuudet, sekä kasvu rakastavassa sijaiskodissa -
antoi Schwartzen Precilille itseluottamista, huomiota ja rakkautta.
8-vuotiaana häneen osui auto ja hän joutui käyttämään kyynärsauvoja.
Pieni onnettomuus paljasti mitä hänen kykynsä merkitsivät.
Minulle tuli pian negatiivisia ajatuksia, jotka ilmenivät vihana.
Tunsin häpeää, kun en voinut juosta ja harrastaa urheilua.
Olin menettänyt identiteettini.
Sitten tuli shokki uutinen. Onnettomuuden tutkinnan jälkeen, -
Schwartzenotettiin rakastavalta sijaisäidiltä -
ja hänet laitettiin ryhmäkotiin, jossa oli väkivaltainen sijaisisä, -
jota Schwartzen kutsui Vartijaksi.
Eka päivänä hän löi minua päähän. Kaaduin ja itkin. Hän sanoi: -
"Täällä ei miehet itke." Siitä lähtien en itkenyt.
Seuraavat 6 vuotta Schwartzen oli henkisen ja fyysisen -
väkivallan kohde Vartijan ja muiden lasten taholta.
Aloin käyttäytyä väkivaltaisesti. Olin vihainen, löin ja tuhosin.
Joka sunnuntai lapset lähetettiin kirkkoon, -
mutta Schwartzenista rakastava Jumala oli vitsi.
Miten voi sanoa, että Jumala on rakastava ja armollinen, -
jos kotona lyödään, enkä saa ruokaa. Se ei käy järkeen.
Hän tunsi olonsa hyväksytyksi vain yhdessä paikassa.
Koripallokenttä oli pyhäkköni. Olin vapaa negatiivisista ajatuksista.
Olin vapaa masennuksesta. Kanavoin vihani johonkin, jota rakastin.
9:llä luokalla hän pääsi joukkueeseen, mutta Vartija ei antanut pelata.
14-vuotiaana Schwartzen karkasi ja purki vihaansa kaduilla.
Olin vihainen, tappelin, valehtelin ja rikoin lakia.
Olin vapaa ja jengi oli perheeni.
Olin heidän parissaan hyväksytympi kuin viimeiset 6 vuotta ryhmäkodissa.
Se vapaus loppui lyhyeen.
Hänet pidätettiin ryöstöstä ja lähetettiin takaisin kotiin.
Seuraavana vuonna Vartija sairastui ja Schwartzen pääsi joukkueeseen.
Viimein hän löysi paikkansa.
Koripallo auttoi minua muuttumaan ja näkemään itseni toisin.
Koin itseni taas menestyksekkääksi.
Hän pelasi kolme kautta ja -
johti joukkueen ensimmäistä kertaa New Yorkin 8 parhaan joukkoon.
Se oli mahtavaa. Unohdin ongelmani.
Kentällä olo auttoi keskittymään ja asettamaan tavoitteita.
Schwartzen sai opiskelustipendin, -
mutta 17-vuotiaana uudessa koulussa ja uudessa ympäristössä -
hän alkoi kokea yksinäisyyttä ja hylkäämistä.
Koripallon ulkopuolella olin hermostunut ja -
masentunut siitä, että olin kaukana kotikaupungissani rakentamastani -
ja nyt jouduin aloittamaan alusta.
Aloin käyttää alkoholia ja marihuanaa. Se auttoi unohtamaan.
Eka vuoden lopulla huumeet ja alkoholi eivät riittäneet.
Koin, että kaikki toivo oli mennyt.
En päässyt eroon negatiivisista ajatuksista.
"Kukaan ei välitä tai rakasta".
Menin kylppäriin, jossa oli partaveitsi. Ajattelin tappaa itseni.
"Kukaan ei välitä." Otin veitsen, laitoin sen kurkulleni ja sanoin: -
"Jumala, näytä että olet totta, koska muuten tapan itseni."
Huusin ääneen ja ruumiini tärisi.
Kun katsoin ylös, koin että myrkyt, -
marihuanan ja alkoholin vaikutukset lähtivät.
Tapahtuma tuntui yliluonnolliselta.
Kaikki masennus ja ahdistus hävisivät.
Aloin lukea evankeliumeja. Koin, että Jeesus puhui minulle.
Samaistuin Raamatun henkilöihin.
Hän alkoi käydä seurakunnassa -
ja muutaman viikon päästä hän otti Jeesuksen sydämeensä.
Se sai minut tuntemaan itseni kokonaiseksi, -
kuin minulta ei puuttuisi mitään.
Koin itseni hyväksytyksi, hänen pojakseen.
Ensimmäistä kertaa koin itseni jonkun pojaksi. Olen Jumalan lapsi.
Mentorin avulla hän antoi anteeksi häntä satuttaneille ja kasvoi uskossa.
Yliopiston jälkeen hän pelasi kaksi vuotta Euroopassa ammattilaisena.
Nyt hän on ohjaajana lasten kerhossa -
ja auttaa rikkinäisiä lapsia löytämään toivon Kristuksessa.
Olipa elämä miten vaikeaa tahansa, on Jumala, joka etsii meitä.
Hän jättää ne 99 yhden vuoksi.
Ota uskon askel, ota se mahdollisuus, koska Hän odottaa aina.
Mikään ei osoita arvoasi niin hyvin kuin se, että tiedät olevasti -
Jumalan poika tai tytär. Ei huumeet, urheilu, alkoholi tai palkinnot.
Ei mikään.
Jokaisen sisällä on Jumalan muotoinen aukko, -
jonka vain Jumala voi täyttää. Kuten nuori mies sanoi: -
Jumala jättää 99 löytääkseen yhden.
Löytääkseen sinut.
Rukoillaan ja kutsutaan Hänet sisään. Toista perässäni.
Kuningas, Jeesus.
Tulen luoksesi ja tunnustan, että olen syntinen.
Tarvitsen sinua elämääni.
Ymmärrän, että asiat, joita olen yrittänyt saavuttaa...
Raha ja hienot autot...
niillä ei ole voimaa.
Ne eivät voi täyttää aukkoa sielussani.
Jeesus ole Herrani ja Pelastajani.
Poista tyhjyys, jota koen sisälläni.
Anna tarkoitus ja toivoa huomiseen.
Auta minua heräämään iloisena.
Vie pois pimeys, joka on ylläni, -
kun nukun enkä halua poistua huoneestani.
Ota pois päänsärky, -
joka valtaa kun ajattelen elämääni ja että se ei vie minnekään.
Jeesus auta minua nyt.
Aamen.
Jos rukoilit kanssani, haluaisimme kuulla sinusta.
Tauon aikana, miten meihin voi ottaa yhteyttä.
Jaa muutostarinasi somessa ja merkitse #chosen
Älä mene vielä. Meillä on totuutta, tarkoitusta ja innoitusta jaettavana.
Tauon jälkeen.
"Minne minä voisin mennä, kussa ei sinun Henkesi olisi, -
minne paeta sinun kasvojesi edestä? Jos minä taivaaseen nousisin, -
niin sinä olet siellä; jos minä tuonelaan vuoteeni tekisin, -
niin katso, sinä olet siellä. Jos minä kohoaisin aamuruskon siivillä ja -
asettuisin asumaan meren ääriin, sielläkin sinun kätesi minua taluttaisi,
sinun oikea kätesi tarttuisi minuun."
Tervetuloa takaisin. Ohjelma loppuu pian, mutta vielä viimeinen ajatus.
Sinä olet nerokkaan Jumalan luoma kuva.
Muista se, kun olet kaaoksen keskellä. Jumala kirjoittaa viestiä.
Lopuksi Aity Dennis laulaa "You blow my mind" (räjäytät tajuntani).
Hei hei meiltä kaikilta ja siunausta.
RÄJÄYTÄT MIELENI.
Etsin sanoja, joilla voin kuvailla sinua.
Joka kerta kun yritän, räjäytät mieleni.
Etsin sanoja, jotka voisivat määritellä sinut.
Mahtava Jumala, -
räjäytät mieleni.
Enemmän kuin ihmeellinen.
Suunnattoman valtava.
Räjäytät mieleni.
Olet suurempi kuin voi kuvitella.
Suunnattoman upea.
Räjäytät mieleni.
Olet enemmän kuin ihmeellinen.
Suunnattoman valtava.
Räjäytät mieleni.
Suurempi kuin voin kuvitella.
Suunnattoman upea.
Räjäytät mieleni.
Luomakuntasi on loputon.
Siunauksesi lukemattomat.
Saat minut sanattomaksi.
Räjäytät mieleni.
Luomakuntasi on loputon.
Siunauksesi lukemattomat.
Saat minut sanattomaksi.
Suomennos: Kirsi Rantala