Tulossa Käännekohdassa:
Koko elämäni ajan olen ajatellut kuolemaa.
Se on melkein romanttinen asia, jonka kanssa olen leikkinyt, -
mutta nyt olen nähnyt sen. Siitä tuli pelottava.
KÄÄNNEKOHTA Vapaus olla minä
Hei ja tervetuloa Käännekohta -ohjelman pariin. Minä olen Muyiwa.
Luvassa on epätavallinen ohjelma. Antakaa, kun kanavoin -
sisäisen TD Jakesini: "Valmiina! Valmiina! Valmiina!"
Lahjakas tanssija ripusti tanssikenkänsä naulaan.
Paige Fraser on Bronxilaissyntyinen ballerina, jonka rytmi sanoo, -
ettei ole mitään todistettavaa vain jaettavaa.
Sanon sen ennen kuin nousen lavalle, koska tanssijat saavat -
paljon huomiota. Harjoittelemme joka päivä.
Studion edessä on peili. Korjailemme jatkuvasti asioita.
Tunnen itseni vapaaksi, kun astun lavalle.
On vain minä ja yleisö. Yleisö haluaa kokemuksen.
Liikkuminen on ehkä paras tapa kuvata Paigen matkaa lavalle.
Kuinka vanha olit? Neljä vuotta?
4 -vuotias. Minulla oli vaisto liikkumiseen ja musiikkiin.
Se sytytti minussa jotain.
Mutta hänen valonsa oli vaarassa sammua ennen kuin se edes syttyi.
10-vuotiaana tajusit: "Voisin tehdä tätä työkseni".
Ehdottomasti. - Mutta mitä tapahtui 13 -vuotiaana?
Muistan menneeni lääkärille ja hän teki tavalliset tutkimukset.
Minua pyydettiin taivuttamaan eteenpäin ja hän huomasi -
pienen mutkan selkärangassani.
Lääkärit totesivat Paigella skolioosin.
13-vuotiaana en oikein ymmärtänyt, mistä oli kyse -
tai miksi minulle tapahtui niin. Tunsin oloni eristetyksi.
Unelmani tanssijana, kaikki se kova työ tuntui hyvin etäiseltä.
Röntgenkuvissa näin vääntyneen selkärangan, -
enkä oikein ymmärtänyt, mistä oli kyse ja mitä se tarkoitti tulevaisuudelleni.
Me tanssijat käytämme kehomme jokaista osaa.
Linja on erittäin tärkeä.
Lantio, olkapäät, polvet, kaiken pitää olla suorassa.
Kirurgit halusivat leikata, mutta Paigen vanhemmat halusivat, -
että leikkaus on viimeinen keino.
Elämäni kääntyi ympäri. Tapasin kiropraktikon kahdesti viikossa.
Hän ehdotti, että käyttäisin korsettia.
Yhtä käytin koulussa ja yhtä käytin yöllä.
Rakkauteni tanssia kohtaan sai minut jatkamaan.
Kovalla työllä Paigesta on tullut ammattitanssija, jolla on -
vaikuttava ansioluettelo töistä vaikuttavissa yrityksissä, -
kuten Ailey 2, tanssimisesta Beyoncén videolla ja -
viimeisimpänä Chicagon Lyric Operassa.
Miten usko näkyy tarinassasi?
Rukouksia. Paljon rukouksia. Minulle ei ole tehty leikkausta.
Olen 28 -vuotias. Se on jo ihme. Olen kiitollinen Jumalalle siitä, -
että voin tanssia kolmen ryhmän kanssa, elää unelmaani, -
tehdä musikaalista teatteria.
Se on siunaus enkä pidä sitä itsestäänselvyytenä.
Paige on muuttanut kiitollisuutensa Paige Fraser -säätiöksi.
Hän opettaa nuoria taiteilijoita saavuttamaan täyden kapasiteettinsa -
tanssiklinikoilla lähellä Bronxia, jossa hänen tarinansa alkoi.
Sanon aina, että tanssi parantaa.
Ei ainoastaan henkisesti, vaan myös fyysisesti.
On kaunista, kun pyörätuolipotilas tai raajarikkokin tanssii.
On uskomatonta, miten Jumala voi viedä sinut minkä tahansa läpi.
Paige tanssi lääkäreiden sanoista huolimatta ja uskoi, että Jumala -
vie hänet uudelle tasolle. Jumala on ihmeidentekijä.
Paigen tarinan tuottaja on palkittu journalisti ja CBN:n suositun -
Studio 5:n juontaja. Hän on viettänyt aikaa kameran edessä -
ja takana, mutta nyt hän on täällä tänään. Efrem Graham.
Ilo on minun puolellani.
Mukavaa ja ei. Kun näen sinut ruudussa tai henkilökohtaisesti, -
ajattelen: "Hyvänen aika. Miksei minun asuni ole tuollainen?"
Ajattelen: "Tuottajat antavat minulle vain Efremin vanhoja tavaroita"
Sitten tajusin, etten ole yhtä hoikka kuin Efrem.
En murehdi painoani, mutta sinä saat minut tuntemaan itseni huonoksi.
Kiitos, että liityit seuraamme.
Kiitos.
Mitä muistat varhaisista vuosistasi CBN:ssä? Teet uutisia, viihdettä.
Monet ihmiset keskittyvät vain yhteen asiaan. Oliko se aina niin?
Se kasvoi sellaiseksi. Aloitin uutisilla.
Alkuvuosinani käsittelin paljon katastrofeja.
Seurasin maanjäristystä Haitilla.
Jos jossain oli myrsky, minut yleensä lähetettiin sinne.
Tein juttuja tavallisista ihmisistä.
Sitten minusta tuli uutisankkuri, joka sitten johti viihdeuutisiin -
ja lopulta omaan viihdeohjelmaan. Nautin siitä todella ja on hienoa -
nähdä, mitä minusta on tullut näiden 11 vuoden aikana.
Kun ajattelet uraasi, mietit varmaan joskus: "Miksi teen tätä?"
Onko muita, joiden kanssa opiskelit tai työskentelit, ja ajattelitte: -
"Teemme tätä nyt tässä elämänvaiheessa?"
Pidätkö yhteyttä heihin ja mitä he tekevät nyt? - Kyllä.
Monet opiskelutoverini ja varhaiset työtoverini ovat yhä ystäviäni.
Monet ovat lähteneet muihin hommiin.
Heillä on silti asiat hyvin.
Oli kuitenkin aika, jolloin vertasin itseäni muihin -
ja löin itseäni sanomalla: "Miksi minä en ole täällä?
Miksi en ole yhtä pitkällä?"
Jotkut minun jälkeeni alalle tulleet ovat edistyneet urallaan nopeammin.
Mutta Jumala on saanut minut ymmärtämään, -
että yleisössäni on vain yksi.
Tykkään juosta aamuisin. Varsinkin ennen jumalanpalvelusta.
Eräänä päivänä lihaksikas mies juoksi vierelläni ja ajattelin: -
"Ehkä pitäisi lisätä vauhtia".
Sitten juostessani kuulin Jumalan sanovan: "Kilpaile itsesi kanssa".
Olen oppinut: "Ei. Olen tässä kilpailussa yksin.
Minun ei tarvitse katsoa muita".
Miten pääset siitä eroon? Sellaisia ihmiset ovat.
Miten pääset siitä eroon?
Pitää ymmärtää, että on luotu juuri sellaiseksi kuin on.
Jumala loi sinut ja vain sinut sellaiseksi kuin olet.
Jokaisen elämälle on työ, tehtävä, kutsumus, tarkoitus.
On tärkeää, että emme yritä tunkeutua toisen kutsumukseen, -
koska se tule onnistumaan. Se on opetus, jonka saan koko ajan.
Ole paras olemaan itsesi, koska kukaan muu ei pysty sitä matkimaan.
On parempi olla aito versio itsestään kuin kopio toisesta.
Kerran, kun kerroin siitä, kuinka isäni ei ollut elämässäni, -
sinä kerroit jostain vastaavasta.
Puhuimme siitä, kuinka varmistan sen, -
ettei se vaikuta siihen, miten kasvatan lapseni. Kerro isästäsi.
Se huoletti minua, kun sain poikani.
Isäni lähti, kun olin neljännellä luokalla. Olen syrjähypyn tulos.
Isäni oli vielä naimisissa ja hän teki syrjähypyn äitini kanssa.
Hän oli vielä teini ja synnytti minut.
Isoäidilläni oli merkittävä rooli kasvatuksessani.
Joitain vuosia sitten päätin etsiä isäni, koska halusin häntä -
ja hänen arvostustaan. Halusin hänen tuntevan minut.
Menin jopa tosi-tv -ohjelmaan löytääkseni hänet, ja löysimmekin.
Meillä oli jotain vuorovaikutusta.
Meillä ei kuitenkaan ole suhdetta tänä päivänä, vaikka tapasin hänet.
Oprah Winfrey sanoi, kun haastattelin häntä ensimmäistä kertaa -
ja kerroin etsiväni isääni, että odotus ei koskaan vastaa todellisuutta.
Vuosien ajan luot odotuksia, joihin hän ei voi vastata.
Siihen oli syy, että hän lähti, ja se syy et ollut sinä.
Sen tunnustaminen ja hyväksyminen oli minulle kaunis ratkaisu.
Se myös teki minusta paremman isän, koska poikani ei voi koskaan sanoa, -
että olisi ollut lapsuudessaan ilman isää.
Poikani on armeijassa Etelä-Koreassa.
Jos hän soittaa aamuyöllä, hän tietää, että isä vastaa.
Enkä kuulosta vaivautuneelta, koska en ole. Olen iloinen -
kuullessani hänestä. Kun hän siirtyy tukikohdasta tukikohtaan, -
mietin poikani kanssa asioita, joita oma isäni ei tehnyt minulle.
Se toi minut lähemmäs Taivaallista Isää. Haluaisin suhteen isääni, -
mutta minun pitää hyväksyä, etten voi muuttaa sitä.
Se ei tee minusta vähäisempää miestä tai isää.
Jumala on paras isä, joka minulla voi olla.
Voisimme puhua tästä niin paljon enemmän, koska minulle -
poikani kasvatus on ollut paljastavaa. Kiitos, kun kerroit tarinasi.
Tauon jälkeen mies kulkee pimeää polkua, -
kun riippuvuus valtaa hänen elämänsä.
Kun piikittää heroiinia, tulee lopulta pisteeseen, -
jossa mieluummin kuolisi kun kävisi läpi vieroitusoireet.
Menin autolla kauppiaani luokse ja hain apteekista neulat.
Sain tappavan annoksen. Menin kotiin ja iskin suoneen tappavan annoksen.
Käännekohtasi ei tarvitse päättyä, kun ohjelma loppuu.
Seuraa meitä sosiaalisessa mediassa.
Tervetuloa takaisin. Nuori etelä-afrikkalainen kamppailee -
heroiiniriippuvuuden kanssa. Tässä on hänen tarinansa ensimmäinen osa.
Kun aamulla avasin oven, ajattelin: -
"Vau! Joku antaa minulle avaimen lautailukauppaan".
Olen muuttunut heroiiniriippuvaisesta joksikuksi luotettavaksi.
STUARTIN KÄÄNNEKOHTA
Vuonna 2012 kokeilin kidemäistä metamfetamiinia Muizenbergissä.
Olin silloin hyvin masentunut.
Mikään määrä kannabista ei olisi tehnyt oloani paremmaksi.
Poltin vain päivät pitkät.
Katsoin sitä ja mietin: "Tämäkö on tuhonnut monia elämiä?"
Sitä janoaa. Ajattelin, että se tuntui hyvältä, eikä haittaa, -
vaikka teen sitä vielä kerran. Ongelma on, ettei tuo lause muutu.
16 -vuotiaana menin ensimmäistä kertaa vieroitukseen.
Eräs henkilö kertoi, miten hyvältä heroiini tuntuu ja minä totesin, -
että en ollut koskaan kokeillut sitä. Ehkä pitäisi.
Kokeilen sitä vähän ja sitten irti huumeista.
Katsoin Youtubesta "miten piikitetään heroiinia".
Muistan pistäneeni neulalla.
Kun neula osui suoneen, nesteeseen meni hiukan verta.
Painoin sen sisään ja kun poistin puristussiteen, se iski lujaa.
En tuntenut kipua. Olin tilassa, jossa en tuntenut -
henkistä, hengellistä tai fyysistä kipua. Tunsin, ettei ollut huolia.
Loput 18. vuodesta ja 19. vuosi olivat hämärän peitossa.
En koskenut muihin huumeisiin. Aloin piikittää joka päivä.
Vanhempani löysivät neuloja ja sanoivat: "Stu käyttää taas.
Viedään hänet vieroitukseen". Kävimme läpi monia vieroituksia.
Menin hullun lailla tapaamisiin.
Kun piikittää heroiinia, tulee pisteeseen, jossa mieluummin -
kuolee kuin käyt läpi vieroituksen.
Kipu, jota kokee on hirveä.
Päädyin pisteeseen, jossa ajattelin, että olen mennyttä.
En voi elää. Minulle ei ole enää mitään.
Ajattelin, että haluan kuolla yliannostukseen.
Saadakseni yliannostuksen, minun piti pienentää sietokykyäni.
Menin vieroitukseen. Kun pääsin pois, minut vietiin isäni työpaikalle.
Tilaisuuden tullen otin autonavaimet ja sanoin isälleni: -
"Menen alas tupakalle".
Menin autolla kauppiaalle, hain neulat.
Kotiin päästyäni iskin suoneen tappavan annoksen. Kaikki sumeni.
Heräsin näkökenttä hyvin sumeana sairaalassa.
Isäni oli siellä. En itkenyt kivusta. Itkin, koska näin hänen tuskansa.
Muistan sanoneeni hänelle hyvästit. "Minun on aika mennä".
Pidätin hengitystäni ja taas kaikki alkoi hämärtyä. Kaikki pimeni.
Kun pidätin hengitystäni, kuolema tuntui helpolta.
Hengitystä pidättäessä tulee tarve hengittää.
Sitä tunnetta minulle ei tullut, mutta jokin pakotti minua hengittämään.
Aloin hengittämään ja ajattelin: "Se ei toiminut".
Pidätin hengitystä uudestaan. Jokin pakotti ilmaa keuhkoihini.
Sitten näin enkelin leijumassa sängyn yläpuolella.
Olin sekaantunut myös noituuteen ja mustaan magiaan -
riippuvuuteni ohella.
Demonien näkeminen oli normaalia.
Näkyjen näkeminen ei ollut minulle tavatonta, -
mutta tämä näky oli erilainen. Se ei ollut pimeä.
Katkon jälkeen näemme, miten Stuartin elämä muuttui.
"Minä olen tullut valkeudeksi maailmaan, -
ettei yksikään, joka minuun uskoo, jäisi pimeyteen.
Ja jos joku kuulee minun sanani eikä niitä noudata, -
niin häntä en minä tuomitse; -
sillä en minä ole tullut maailmaa tuomitsemaan, -
vaan pelastamaan maailman." Joh. 12:46-47
Tervetuloa takaisin. Ennen katkoa Stuart oli kuoleman partaalla, -
kunnes enkeli toi hänet takaisin. Tässä on toinen osa.
Heräsin klinikalla seuraavana päivänä. Minulla oli toinen näkökulma.
Se oli minulle valtava käännekohta.
Koko elämäni olin ajatellut kuolemaa.
Kuolema on ollut melkein romanttinen asia, -
jonka kanssa olen leikitellyt, mutta nyt olen nähnyt sen.
Kun katsot sitä kasvoihin, siitä tulee pelottavaa.
Silloin todella päätin, että minun pitää päästä tästä riippuvuudesta.
Kävin yhdeksässä vieroituksessa. Sain 13 kertaa yliannostuksen.
Sydämeni pysähtyi kuusi kertaa. Minua piti elvyttää.
Se oli rankkaa. Se oli elämäni rankinta aikaa.
Jumala istuttaa rauhan. Minä luotan Sananlaskujen lukuun 3 jakeeseen 5:
"Turvaa Herraan kaikesta sydämestäsi -
äläkä nojaudu omaan ymmärrykseesi".
Joitain asioita voi käsitellä vain Kristuksen kautta.
Kuoleeko hän? Elääkö hän? Saanko veljeni takaisin?
En halunnut luovuttaa. Olin varma, että Jumala vapauttaisi hänet.
Loput minusta huusi. Olin lattialla ja itkin.
Suljettujen ovien takan rukoilin kuin hullu. Kukaan ei nähnyt.
Minun piti hyväksyä, että se oli mahdotonta.
En ollut koskaan kuullut kenenkään parantuneen.
Kaikki olivat joko kuolleet tai käyttävät yhä.
Olin ohjelmassa, jossa tapasin heroiiniriippuvuudesta parantuneen.
Hän oli ollut neljä vuotta selvänä. En voinut uskoa sitä.
Istuin hänen eteensä ja sanoin: "Mitä teen?"
Hän sanoi: "Anna minun rukoilla". Hän kutsui minut takaisin luokseen.
Pöydällä oli lomakkeita. Hän sanoi: "Olin tällä tilalla. Mene sinne.
He ovat hyviä ihmisiä".
Sanoin Jumalalle: "Jos haluat, että teen tämän, teen tämän.
Pelastit minut. Elämäni on käsissäsi".
Kuulin selvästi Hänen sanovan: "Mene". Purskahdin itkuun.
Sanoin siskolleni, joka ajoi: "Minä menen".
Menin sinne ja tein maataloustöitä. Siellä oli vankeja ja ihmisiä, -
joilla oli kaikenlaisia riippuvuuksia. Kun olin siellä, -
tajusin, että olin kokeillut kaikkea.
Siellä antauduin tälle tyypille nimeltä Jeesus.
Annoin Hänelle arvottoman elämäni. Sanoin: "Ota tämä".
Muistan sen yhä. Kirjoitin sen Raamattuun ja jätin Raamatun sinne.
Muistan, kuinka vaikeaa sen kirjoittaminen oli, -
mutta se oli myös helppoa. Se poisti paljon painoa hartioiltani.
Elämäni oli hallussani ja kun annoin sen pois, tunsin painon lähtevän.
Antauduin. Sanoin: "Tiedätkö mitä, Jumala?"
Itkin kuin vauva. Muut ihmiset vain katsoivat. Minä vain itkin.
Kun saavuin tilalle, käytin antipsykoottisia lääkkeitä, -
masennuslääkkeitä ja paljon unilääkkeitä.
Tilalta lähtiessäni en tarvinnut enää lääkkeitä. Täysin normaalia.
En ole ollut yhdessäkään ohjelmassa sen jälkeen.
Olen ollut vapaa siitä lähtien. En ole käyttänyt heroiinia kolmeen vuoteen.
Menin vasta naimisiin.
Olen mukana Kristityt rullalautailijat järjestön toiminnassa.
Teen markkinointia lautailukaupalle.
En halua kenenkään joutuvan samaan ansaan, -
tarttuen samaan väärään toivoon kuin me, -
joten aloitin yhdistyksen, joka auttaa ihmisiä pois samasta tilanteesta.
En osaa kuvailla sitä, miten lähempänä häntä tunnen olevani.
Näen hänet yhtenä rakastavimmista ihmisistä, jotka tunnen.
Päässäni oli niin paljon valheita Jumalasta.
Niiden takia en antanut itselleni mahdollisuutta tuntea Häntä.
Kun lopulta sain tuntea Hänet, Hän on minulle liian hyvä.
Hän on liian armollinen. Hän on liian anteeksiantavainen.
Olen itkenyt kuin vauva, koska en ansaitse Häneltä mitään, -
mutta silti Hän antaa.
Kerran vieroituksessa siskoni kirjoitti jakeen käteeni.
Se oli profeetallinen jae elämälleni, joka kävisi toteen.
Galatalaiskirje 2:20 "ja minä elän, en enää minä, -
vaan Kristus elää minussa; ja minkä nyt elän lihassa, sen minä elän -
Jumalan Pojan uskossa, hänen, joka on rakastanut minua -
ja antanut itsensä minun edestäni.".
Aamen. Stuart sanoi, että hän yritti monia vieroituksia, -
mutta hän vapautui vasta, kun kohtasi Jeesuksen.
Vieroitus on hyvä, mutta Jumalan voima on se, joka vapauttaa.
Joku saattaa tuntea, ettei ole koskaan vapaa, -
mutta Jumalalle kaikki on mahdollista.
Hän muutti Stuartin elämän ja voi tehdä saman sinulle.
Ota Jeesus vastaan. Se tapahtuu yksinkertaisella rukouksella.
Herra Jeesus, -
tulen luoksesi tänään pyytämään apuasi.
Kiitän, että annoit henkesi puolestani.
Kääri kätesi ympärilleni ja toivota minut tervetulleeksi.
Jeesus, tunnustan, että olen tehnyt syntiä, -
ja että Sinun veresi puhdistaa minut ja tekee minut uudeksi.
Otan vastaan rakkautesi. Otan vastaan uhrisi.
Otan vastaan lapsen osan, jonka annat minulle.
Kiitos, että teet minusta uuden miehen, uuden naisen.
Kiitos, Jeesus. Ja Isä, rukoilen veljieni ja siskojeni puolesta.
Rukoilen, että he tuntevat elämän, joka on kääntynyt ympäri.
Anna heidän yllättyä muutoksesta. Anna heille kyky tehdä asioita, -
joihin he eivät ennen ole pystyneet.
Anna heidän tietää, että se tapahtuu Sinun voimasi kautta.
Anna heidän tuntea rakkautesi, läsnäolosi. Anna heidän tuntea -
hyväksyntää, lämpöä ja syleilyä, jota vain Sinä voit antaa.
Jeesus, rukoilemme Sinun nimessäsi. Aamen.
Olemme saapuneet ohjelman loppuun ja toivomme, että -
tunnet olosi rohkaistuksi. Tiedä, että Jumala on aina kanssasi -
ja kääntää kaiken parhaaksesi.
Me Käännekohdassa sanomme näkemiin ja Jumalan siunausta.
Suomennos: Maiju Santala