Hej och välkommen till Vändpunkten från Antigua och Barbuda.
Han kom från gettot och blev premiärminister.
Och barnbarnet till nationens fader -
använder sin röst till att förvandla ön. Häng med!
HOPP
SEGER
LIV
VÄNDPUNKTEN
Välkommen! Hans historia är som en saga. Från gettot till toppen.
Premiärminister Gaston Browne är med oss på Vändpunkten.
Tack för att du är här! - Det är ett nöje!
Tack också för att vi får vara här i ditt fantastiska rum.
Det utstrålar historia och klass.
Jag måste erkänna att jag är lite nervös. Min ben och händer skakar.
Men din början var inte så praktfull. Vad har du för minnen?
Jag vet att du har berättat den här historien många gånger -
men när du tänker tillbaka på din uppväxt med din farmor i gettot -
vilka bilder och känslor kommer du att tänka på?
Praktfull, eller välstånd för den delen, vore en verklig överdrift.
Jag var den fattigaste av de fattiga.
Jag levde i extrem fattigdom.
Jag lär faktiskt ha genomgått några nära-döden-upplevelser.
Jag fick höra av min mor att jag, som ung, nästan dog.
Hon sade att hon hade gett upp om mig, eftersom jag var så sjuk.
Så pass att jag började gå vid fyra års ålder -
och började i skolan vid åtta års ålder.
Det var min avlidna gammelfarmor, Katherine Walkins, som -
tog med mig till gettot för att bo med henne när jag var tre, fyra år gammal.
Antigua och Barbuda har två stora getton: Point och Grays Farm.
Jag har haft utmärkelsen av att bo i båda gettona -
så jag ser mig själv som en multi-gettoist.
Jag hade möjligheten att bo med min gammelfarmor som föddes 1894.
Hon var fattig, delvis blind, och kunde inte läsa.
Faktum är att varje gång hon skulle ta ut pengar från banken -
fick hon använda sitt tumavtryck. Hon kunde inte skriva sitt eget namn -
eftersom hon var född år 1894. Slaveriet avskaffades år 1834.
Det skulle dröja ett sekel innan man fick tillgång till bättre utbildning.
Det var först på 1950- och 60-talet som vi såg en förbättring -
i utbildningsstandarden, med fler grundskolor och gymnasieskolor.
Får jag bara fråga: När jag läste om dig och även nu när du berättar -
är det en sak som helt klart saknas: din far, eller manliga förebilder.
Jag är resultatet av en familj med en ensamstående mor och en oduglig far.
Han var väldigt oansvarig och ägnade sig inte åt sina barn.
Han försörjde oss inte.
Det var min psykiskt sjuka mor som tog hand om mig och mina syskon.
Det fanns perioder då hon inte kunde jobba på grund av sin sjukdom.
Trots det försörjde hon oss och jag måste säga -
att det är Guds nåd att vi fortfarande finns här idag, jag och mina syskon.
Förresten har vi alla lyckats mycket väl, trots våra förutsättningar.
Du nämnde Guds nåd och det är en fantastisk sak.
Vi hör ofta om den från pastorer, inte från statsöverhuvuden.
När blev du först medveten eller varse om Gud och Hans nåd?
Min mor var faktiskt en praktiserande kristen innan hon blev psykiskt sjuk.
I min ungdom, när jag var mellan nio och elva år -
gick jag regelbundet i kyrkan och i söndagsskola.
Så redan från en ung ålder fick jag lära mig om kristna principer -
och blev en troende, redan då.
Vad jag dock vill veta är: Detta var miljön du växte upp i -
och det sägs att den miljö man växer upp i dikterar vem man blir.
Vad gav dig djärvheten att tro att du kunde ta dig ut ur den miljön -
för att sedan studera till att bli bankir, för att sedan bli -
nationens främste medborgare? Hur vågade du?
Jag vet inte riktigt. Det kan vara naturligt i den bemärkelsen -
att jag nog aldrig har haft några tvivel om min egen utvecklingsförmåga.
Av någon orsak utvecklade jag aldrig några dåliga vanor.
Jag använde aldrig droger som marijuana eller alkohol.
Jag hade väldigt positiv etik och arbetsetik.
Som ung såg jag alltid utbildning som nyckeln till framgång -
och för att komma ifrån min stora misär behövde jag utbilda mig.
Det var en stark värdering jag hade som ung.
Det var positivt, även de gånger då jag inte hade någon mat.
Jag var ändå väldigt glad och positiv som barn -
så pass att mina klasskamrater inte ens visste vad jag gick igenom.
Somliga trodde att jag var från ett medelklass-hem.
Det var bara mina kläder som avslöjade att jag var väldigt fattig.
Jag hade skor som bokstavligen gick upp i sömmarna.
I gymnasiet hade jag vid ett tillfälle bara två tröjor och ett par byxor.
Vi fick se till att tvätta åtminstone varannan dag.
Min mor var som sagt psykiskt sjuk så jag, min syster Blondell, -
och ytterligare ett syskon fick bokstavligen ta hand om oss själva.
Jag var faktiskt äldst, så jag fick ta en del ansvar.
Det har också hjälpt mig att mogna, eftersom jag var tvungen -
att ta hand om både min mor och mina syskon.
Mycket av det du säger går att känna igen sig i.
Jag minns hur jag gick till skolan med hål i skorna -
och folk skrattade åt mig eftersom min uniform inte var som alla andras.
Trots att vår tid är begränsad finns det så mycket vi vill veta om ditt liv -
som premiärminister, hur din tro påverkar det du gör. Vi tar en paus.
Här på Vändpunkten delar Antigua och Barbudas premiärminister -
Gaston Browne sin historia och sin resa med oss.
VÄNDPUNKTEN
Vändpunkten är inte slut bara för att programmet är slut.
Följ oss på sociala medier.
Välkommen tillbaka till Vändpunkten.
Dagens gäst är Antigua och Barbudas premiärminister, Gaston Browne.
Tack för din medverkan. Tidigare gav du oss en bild av din uppväxt -
samt några av de utmaningar och segrar du genomgick.
Här är du nu: Den främste medborgaren i Antigua och Barbuda.
Kanske en av de yngsta någonsin att träda i tjänst.
I talet som du höll i FN talade du om att eventuellt vara -
den yngste i en av de minsta nationerna i världen.
Men du tävlade i en annan viktklass när du tacklade några stora problem.
På vilket sätt bidrar din tro till att du tacklar dessa stora frågor?
Du är ju trots allt på världsarenan med alla dessa Obama-typer, -
personer som David Cameron och Fiona May.
Och likväl är du, som sagt, en ung man ifrån gettot.
Först och främst ser jag inte mig själv som främste medborgare -
utan som främste tjänare. Vad gäller min tro skulle jag säga -
att den har lärt mig att inte låtsas för någon, -
att bemöta alla människor lika, oavsett deras ekonomiska och sociala status.
När jag ställer mig vid podiet i FN eller andra internationella forum -
bemöter jag alla med respekt och ser inte mig själv som sämre än någon -
trots att Antigua och Barbuda är en liten stat med begränsade resurser.
Vi har en röst på världsarenan och som den främste representanten -
för Antigua och Barbuda måste jag se till att representera landet väl.
Att inte döma utifrån nedsättningar, vare sig storlek eller något annat -
utan se till att vi tar itu med problem -
vare sig lokala, regionala, eller internationella på det sätt som krävs.
De är, som sagt, våra jämlikar.
Vi är alla människor, i grund och botten desamma.
Jag tror inte på överlägsenhet baserat på förmögenhet eller hudfärg.
Vi är alla Guds barn och som jag sa bemöter jag alla med respekt -
och ser till att representera landet på bästa möjliga sätt.
När du bemöter kritik, vilket är oundvikligt -
eftersom det säkert finns många som anser sig kunna jobbet bättre än du -
och de berättar det säkert alltid nu och då.
Hur hanterar du de sårande saker som du kanske hör -
från människor som bombarderar dig med sina åsikter?
Du är ju inte en sådan som har tränats och coachats för sådant här -
så det är lätt hänt att man blir tagen på sängen. Hur hanterar du det?
Jag är inte en sådan som internaliserar kritik.
Jag välkomnar konstruktiv kritik.
Om kritiken ligger i landets bästa intresse anpassar jag mig.
Jag rekommenderar min ministär att vi anpassar oss efter folkets intressen.
Jag är inte orolig för kritik.
Är den konstruktiv tar vi emot, är den destruktiv hanterar vi den som sådan.
- Det låter illavarslande! - Det händer till exempel -
att kritikerna ibland möter en stark motattack från mig.
Inte för att jag har några personliga problem med individen i fråga -
men när jag ser att någon är destruktiv, särskilt för egen vinning -
har jag en skyldighet att stå upp och säga sanningen -
och stå för min position. Ibland händer det att jag är -
väldigt högröstad i mitt sätt att bemöta denna destruktiva kritik.
Somliga tror kanske att jag tar det personligt eftersom jag är högröstad -
men det gör jag inte.
Många som har varit kritiska mot mig och min politiska institution -
har senare blivit antagna som medlemmar. Det är aldrig personligt.
Det är en av mina främsta principer: att aldrig ta kritik personligt -
och ta itu med problem på det sätt som de förtjänar.
Vår tid är nästan slut, men det finns en annan sak jag vill utforska.
Visst är det så att du varje år tar med din ministär till en viss kyrka -
"House of Restoration", där ni deltar i en tacksägelsegudstjänst?
När jag hörde det tänkte jag: "Det är fantastiskt!"
Vi är ett troende parti. Vi är en troende nation.
Och vi tror på tro med gärningar.
Tro utan gärningar är, som du vet, död.
Därför ser vi till att komplettera vår tro med gärningar -
för att vi ska kunna uppnå den vision vi har för landet.
Vi har gjort betydelsefulla framsteg under de senaste tre åren.
Med det förtroende vi har, både för Gud och vår egen förmåga -
att kunna överse landets utveckling -
med Guds ledning, är vi övertygade om att vi kan göra en skillnad.
Herr premiärminister, vår tid är nästan slut, men jag vill bara fråga: -
Det finns en ung man vars liv inte speglar den bild han har av sig själv.
En ung kvinna som har blivit gravid och tänker: "Detta är slutet."
En familj som gått igenom stora svårigheter och bara känner smärta.
Du har varit i det och tagit dig ur det.
Vilka tre råd skulle du ge dem för att hjälpa dem fokusera -
och bryta igenom till den plats där de vill vara?
Tro, först och främst. Där det finns tro, finns det hopp.
Tron måste i sin tur kompletteras med gärningar.
Tro utan gärningar är, som sagt, död.
Utöver tro och gärningar, eller hårt arbete, krävs en positiv attityd.
Också uthållighet. Jag tror att dessa principer -
kan hjälpa någon ur vilken svårighet som helst.
Mitt råd till dessa människor är alltså: håll fast vid er tro, -
inte bara på er själva, utan även på Gud. Utöva goda vanor, -
jobba hårt och ha ett positivt synsätt.
Tack för att vi fick komma hit och höra dig berätta! - För all del.
Senare i programmet. Barnbarnet till en av nationens grundare -
delar sin berättelse om hur han banar sin egen väg.
VÄNDPUNKTEN
Har den digitala eran gett dig en informationsöverdos?
Tillbringa lite tid i det analoga.
Läs Bibeln. Det är Guds kärleksbrev till dig.
"Alla som tävlar måste ha disciplin i allt -
de gör det för att vinna en segerkrans som vissnar, -
vi för att vinna en som aldrig vissnar." 1 Kor 9:25
Välkommen tillbaka till Antigua och Barbuda.
År 1981 blev Antigua en självständig stat med premiärminister Vere Bird.
Nästan 20 år efter hans död hyllas han fortfarande som en hjälte.
Hans minne lever nu vidare genom hans barnbarn Seans arbete.
Antigua och Barbuda är två av de vackraste öarna i Karibien.
Denna turistjuvel var premiärminister Sir Vere Cornwell Bird Seniors vision.
Han var känd som en stor aktivist för arbetare och andra förtryckta.
Han var älskad av folket i denna lilla östat. Hans barnbarn: Sean Bird.
Han var inte bara första premiärministern -
han var första chefsministern, första premier och första premiärministern.
Under min uppväxt förstod jag nog inte vad det betydde.
Jag lär mig än i dag, faktiskt. Jag förstod inte riktigt -
vilken betydelse det hade för Antigua och Barbuda.
När man är mitt i det hela lär man sig inte uppskatta det -
förrän man lämnar landet och hör andra tala om det.
Då får man en större uppskattning för den kamp som de utkämpade.
Men eftersom det inte lärs ut i skolorna som en del av läroplanen -
går vi miste om vår historia och vad Sir Vere Bird betydde för landet.
Hans minne lever vidare genom Sean som utkämpar en annan sorts kamp.
Jag började gräva och identifiera faror som kom in i landet genom skolan.
Jag lade märke till att läroböckerna ändrades -
för att lära våra ungdomar om samkönat äktenskap.
Jag började lägga märke till att saker som karneval och festande -
höjdes till en ny nivå.
Jag minns hur en man som brukade tvätta min bil -
började varna mig för hur människor drack alkohol och tog droger.
Allt yngre personer.
Faran är den att i ett så litet land som detta blir allt förstorat.
Det som annars skulle försvinna i en stor stad -
försvinner inte i ett så litet land.
Det blir förstorat och påverkar varje individ.
Det farliga är att vi kompromissar vilka vi är -
då vi är mer intresserade av att leva dag för dag.
Sean är stationschef på den ikoniska radiostationen ZDK -
där hans far Avro Bird är grundare och VD.
Sean använder plattformen för att tala om samhällsfrågor.
Han har grundat Concerned Christians Coalition For A Healthy Society -
för att bemöta nationens skuggsidor med biblisk sanning.
Vi försöker få tag på experter och håller World Congress of Families här.
Vi fokuserar mycket på familjen.
Vi har individer som jobbar kring legaliseringen av marijuana.
Även sexhandel och trafficking.
Alla dessa saker som påverkar familjer: sexuell avvikelse, utbildning.
Organisationens syfte är att göra nationen medveten om dessa faror -
mot vår kultur och livsstil, samt visa hur Guds Ord är hotat världen över.
Sean tror att Antigua och Barbudas framtid står på spel.
Vi är vid ett vägskäl. En kardinal som kom från Vatikanen till Karibien -
fick frågan varför han valde att komma till Antigua och Barbuda först.
Han sade: "För att det är porten."
Om detta är porten har vi ett ansvar att öppna och stänga den.
Antigua och Barbuda är större än sin fysiska storlek.
Vi har en av världens bästa kricket-spelare: Sir Viv Richards.
USA satte en radarspårningsstation här.
Vi har haft en av de bästa ledarna i världen: Sir Vere Cornwall Bird Sr.
Antigua är den enda ön i Karibien som har köpt upp sina sockerplantage.
Det finns inte en ö i Karibien som äger så mycket av sin mark som vi.
Vi har de mest naturliga hamnarna i Karibien.
Lord Nelson gjorde Antigua och Barbuda till sitt regionala högkvarter.
Vi strejkade i nästan ett år mot kolonialherrarna. Vi har en historia.
Jag tror inte att vi alltid har varit de bästa förvaltarna av vår suveränitet.
Vi har inte alltid varit de bästa förvaltarna av Guds välsignelser.
Nu har vi en möjlighet att ändra på det.
Mitt bekymmer för framtiden är huruvida vi, som en liten nation -
vill sträva efter vårt gudagivna syfte, det som är vår rätt -
under Gud så klart. Jag tror att vi har kommit bort ifrån sanningen.
Vi utkämpar en kamp här i Antigua och Barbuda -
och den avgörande faktorn är sanning.
Det är det som avgör. Och Guds Ord är sanning.
Sean hoppas att hans och andra troendes handlingar -
inte bara ska förändra Antigua, utan resultera i ett Gudfruktigt arv.
Jag vill gärna tro att jag har bidragit till att införa mer av Gud -
i politiken, i nationen, -
och i överlåtandet av liv.
Sean berättade att han ofta velat lämna ön men på något sätt -
alltid återkommer till Antigua. Det påminner mig lite om Jona.
Hur är det med dig? Är du kallad av Gud, men går i motsatt riktning?
Ge ditt liv till Jesus. Ge det till Gud. Han har full kontroll över allt -
och det Han har planerat är det bästa för dig.
Allt du behöver göra är att överlåta dig själv åt Honom i bön. Låt oss be.
Himmelske fader, jag vet att mitt liv är i Din hand.
Jag vet att Du har full kontroll.
Hjälp mig acceptera Din vilja.
Hjälp mig att följa det Du har förberett för mig.
Förlåt mig för att jag har vänt mig bort ifrån Dig.
Jag ger Dig mitt liv idag. Amen.
Hör gärna av dig om du bad med oss. Mer information visas under pausen.
VÄNDPUNKTEN
"Salig är den som håller ut i prövningen -
för när han har bestått provet -
ska han få livets krona -
som Gud har lovat dem som älskar honom." Jak 1:12
Programmet är nästan slut, men vi har en sista sak att nämna: -
Vår största rädsla borde inte vara att misslyckas utan att lyckas med saker -
som inte har någon betydelse. Lev för det som betyder något!
Vi på Vändpunkten tackar för oss. Gud välsigne er!
Enighet, alla länder, må det vara ert mål -
må det vara ert öde.
Harmoni, olika länder enade i en värld -
av kärlek och enighet.
Världen är en enda stor familj -
ledd av kärlek och fred med var och en som ser -
att vi kan skapa en ny värld, fri från hat.
Låt oss börja nu, det är inte försent. Det börjar med mig.
Vi måste hjälpa våra bröder.
Vi måste tända lågan.
Oavsett vem måste var och en älska varandra -
och älska var och en lika mycket.
Alla måste vi vara en enda stor familj -
som bygger och utvecklar vårt land.
Seger, alla länder, må det vara er väg -
må det vara er slutliga plan.
Seger över all själviskhet och girighet -
annars dör världen.
Vi får inte vända ryggen till.
VÄNDPUNKTEN
Översättning: Johannes Eriksson Himlen TV7