Tulossa: -
Kun keräsin vanhempien ruumiita, -
ajattelin: "Jumala, kuka auttaa näitä lapsia? Kuka huolehtii heistä?
Mitä he syövät? Missä he nukkuvat?" He tarvitsivat apua.
TOIVO
VOITTO
ELÄMÄ
KÄÄNNEKOHTA Takaisin toivoon
Hei ja tervetuloa Käännekohtaan!
Aihetunnisteemme tänään on #CourageUnderFire.
Tviittaa meille oma tarinasi.
Erica, miten sinä olet osoittanut rohkeutta vaikeina aikoina?
En tiedä. En tiennyt olleeni rohkea, ennen kuin joku sanoi niin -
tai tajusin vasta jälkeenpäin.
Sitä vain yrittää selviytyä. - Totta.
Tapaamme ihmisen, joka ymmärtää, mitä rohkeus merkitsee.
Simisola Okai haastatteli Garmei Sumoa.
Garmei oli mukana keräämässä ruumiita ebolaepidemian aikana.
Maailma oli pelon vallassa, mutta hän päätti toimia.
Tarinastasi tulee mieleen Psalmi 23.
"Vaikka minä vaeltaisin pimeässä laaksossa, -
en minä pelkäisi mitään pahaa".
Sinä kuljit kuoleman varjon laaksossa haudatessasi ebolan uhreja.
Mistä löysit rohkeuden?
Ensinnäkin Jumalasta.
Jumala antoi voimaa tehdä sitä työtä.
Hän on mahtava ja ihmeellinen. Hän antoi meille voiman ja toivon.
Työskentelit vapaaehtoisena.
Ihmisistä valtaosa ei lähtisi, vaikka maksettaisiin.
Mikä sai sinut auttamaan maatasi?
Jos näen tarpeen, haluan auttaa.
Jos olisin ollut vähän vanhempi, kun maassamme oli sisällissota, -
en olisi ollut kotona toimettomana. Olisin taistellut rauhan puolesta.
Olin itse asiassa kotona. Kukaan ei pyytänyt minua työhön.
Kukaan maassamme ei pyytänyt
Lähdin oma-aloitteisesti. Kukaan ei pyytänyt. Ei soittanut.
Jätin työni Liberian kansallisessa lepra- ja tuberkuloosisairaalassa.
Tulin töistä ja livahdin ulos, koska äitini sanoi: "Tunnen sinut. Olet urhea.
Älä liity hautaustiimiin äläkä ole missään tekemisissä asian kanssa.
Pysy kotona. Lukitsen sinut sisään."
Teeskentelin, etten olisi lähdössä.
Livahdin ulos. Menin terveysministeriöön.
Sanoin, mitä haluan tehdä. Sieltä sanottiin "Ei käy. Mene kotiisi.
Se on hengenvaarallista. Olet nainen.
Saatat vahingossa koskettaa jotakuta hakiessasi vainajaa.
Et tiedä, oliko hän ollut kosketuksissa ruumiiseen."
Sanoin: "Ebola ei tartu minuun. Minä lähden ja taistelen."
Rukous ja gospelin kuunteleminen auttoivat minua jaksamaan.
Työstänne tehtiin dokumentti, joka oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, -
"Body Team 12". Miten dokumentti on vaikuttanut elämääsi?
Tiedän, että joku tällä hetkellä uskoo Jumalaan dokumentin ansiosta -
ja sen työn ansiosta, jota tein maani hyväksi.
Jos epidemia puhkeaa, jossain on joku, -
joka ei jää kotiin vaan uskoo ja luottaa itseensä ja Jumalaan.
He voivat tehdä jotain rauhoittaakseen tilannetta, -
etenkin sairaanhoitajat ja lääkärit.
Toivo on noussut tuhkasta.
Työskentelet nyt Operaatio Siunauksen kanssa.
Autat ebola-orpoja. Tapasit heistä joitain.
Kannoit heidän vanhempiensa ruumiita.
Tapasit heidät ensikertaa silloin. Nyt olet palannut auttamaan heitä.
Mitä se merkitsee sinulle? - Se on siunaus minulle ja heille.
Ajattelin ollessamme hakemassa erään vanhemman ruumista: -
"Jumala, kuka auttaa näitä lapsia? Kuka huolehtii heistä? Mitä he syövät?
Miten menevät kouluun? Mistä saavat vaatteita? Missä nukkuvat?"
He tarvitsivat apua. Silloin Operaatio Siunaus riensi apuun.
Ei kukaan, ei edes Liberian hallinto pystynyt huolehtimaan heistä.
Operaatio Siunaus tekee kovaa työtä.
Se kantaa vastuuta myös hallinnon velvollisuuksista.
Joku katsoja on nyt ehkä jossain muussa maassa kuin Liberiassa.
Hän läpikäy jotain vaikeaa tai haluaisi auttaa.
Sinä autoit maatasi. Minkä neuvon antaisit?
Jos joku näkee minut ja kuulee ääneni, -
nostakaa ylös se asia sisällänne.
Olkaa vahvoja, aina kun on kriisi.
Katsokaa ylös Jumalaan ja liittykää taisteluun, -
jotta Jumala ja he itse suojelisivat maata ja yhteiskuntaa -
ja jotta se muistetaan.
Jotta he voivat olla ylpeitä maastaan, ettei tauti tappanut koko maata.
Ellen ole mukana taistelemassa, -
kuka tietää, äitini, poikani ja minä itse...
Saatan menettää heidät, veljeni, sisareni taudille.
Tahdon, että joku katsoja on rohkea -
ja uskoo Jumalaan ja itseensä. Hän pystyy siihen työhön.
Voimme kaikki oppia Garmeilta, miten pysyä vahvana kriisin keskellä.
Erica tarjoilee meille nyt Innoitushetken.
Kiitos, Muyiwa. Tiesitkö, että Jumala on unelmien antaja?
Ps. 37:4: jos iloitsen Herrassa, Hän antaa mitä sydämeni toivoo [engl.]
Luulin saavani kaiken haluamani, jos silloin tällöin olen Jumalan kanssa.
Huomasin pian, etteivät Hänen tiensä ole minun teitäni.
Tuntui, etten saanut mitään haluamaani.
Jumala vei minut päinvastaiseen suuntaan kuin itse halusin.
Usein siellä oli koettelemuksia.
Usein sanoin: "Ei sen näin pitänyt mennä."
Tänään olen kiitollinen kaikesta, mitä olen kokenut.
En haluaisi kokea sitä uudelleen, mutta opin tärkeitä asioita.
Olen vahvempi, viisaampi ja parempi ja rakastan Jumalaa syvästi.
Kaikkien vaiheiden kautta Jumala asetti sydämeeni Hänen unelmiaan.
Ja ne ovat toteutumassa. Sananl. 3:5: -
"Turvaa Herraan kaikesta sydämestäsi äläkä nojaudu omaan ymmärrykseesi.
Tunne hänet kaikilla teilläsi, niin hän sinun polkusi tasoittaa."
En voi luvata, että polku on helppo. Mutta se on sen arvoinen.
Kiitos, Erica. Katkon jälkeen: Mies yrittää voittaa syövän -
painamalla aseen päätään vasten.
Latasin ysimillisen käsiaseen, jonka olemassaolosta kukaan ei tiennyt.
Yritin päättää, laitanko piipun suuhuni vai otsalleni.
Käännekohta-kokemuksesi ei tarvitse loppua, kun ohjelma päättyy.
Seuraa meitä sosiaalisessa mediassa.
Hei taas! Mike Jackson kuuli uutiset, joita kukaan potilas ei halua kuulla.
Hän eläisi vain muutaman kuukauden.
Hän pelkäsi niin, että itsemurha tuntui ainoalta vaihtoehdolta.
Olin 44 ja tarvitsin apua kaikkeen: -
vessassa käymiseen, syömiseen, pesuihin. En enää jaksanut.
Latasin ysimillisen käsiaseen, jonka olemassaolosta kukaan ei tiennyt.
Yritin päättää, laitanko piipun suuhuni vai ohimolleni.
Mike Jackson oli terve 44-vuotias, -
kun hän tunsi terävää kipua vasemmassa kyljessään.
Tuntui kuin joku olisi iskenyt puukkoa kylkeeni.
Kipu oli sietämätöntä.
Leighetta-vaimo vei hänet sairaalaan vielä samana päivänä.
Oltuaan päivystyksessä 13 tuntia Mike sai diagnoosin.
Tässä on haima.
Sanottiin, että minulla on neljännen asteen haimasyöpä.
Tässä on kudosta.
Lääkäri sanoi, että elän neljä kuukautta.
Ikävä kyllä se on yksi tappavimpia sairauksia.
Henkäisin syvään.
Katsoin Leighettaa.
Hän istui sängyn päädyllä. Hänen kasvonsa vapisivat.
Ajatukseni olivat sekaisin. Ajattelin tytärtäni.
Ajattelin itseäni.
Kävelin vessaan ja huusin.
Olin vihainen.
Jotain ihmeellistä tapahtui vessassa ollessani.
Jumala puhui minulle. "Sinä elät etkä kuole."
Hoidot aloitettiin kolmen päivän kuluttua.
Sain solunsalpaajia kahden viikon välein 51 tuntia.
Se oli rankkaa keholleni.
Olin heikko. En pystynyt kävelemään. Tarvitsin apua kaikkeen.
Vähitellen pelkotilat kasvoivat. Mike pysytteli pääasiassa kotona.
Kuulin ainoastaan: "Neljä kuukautta. Neljä kuukautta."
Laskin päiviä.
Paholainen piinasi mieltäni: "Jumala ei rakasta sinua. Sinä kuolet.
Kuolet 15 päivän kuluttua."
Sanoin itselleni: "Jos kerran kuolen 15 päivän kuluttua, tehdään se nyt."
Mike ajoi joelle ladattu ysimillinen kädessään -
ja alkoi ajatella perhettään.
Pyysin anteeksi Leighettalta ja Vashtilta.
Olin luvannut taistella. Äitini ei kasvattanut minusta luovuttajaa.
Mutta en jaksanut enää hoitoja.
Sitten jokin esti häntä vetämästä liipaisimesta.
Tyttäreni.
Eteeni ilmestyivät tyttäreni kasvot.
Hän puhui minulle.
Sanoin: "Olen pahoillani. En jaksa enää.
En jaksa. Lupasin sinulle, että taistelen, -
mutta en jaksa. Anteeksi."
Hän sanoi: "Isi, tule kotiin." Sanoin: "En tule."
Hän jatkoi pyytämistä. "Tule kotiin." Välillä hän katosi.
Aina kun hän seisoi edessäni, en voinut vetää liipaisimesta.
Laskin aseen ja menin kotiin.
Kun avasin oven, tytär juoksi luokseni ja sanoi: "Kiitos, isi, -
että tulit kotiin."
Sen jälkeen Mike sitoutui luottamaan Jumalaan ja taistelemaan.
Se päivä muutti minut. "Minä pystyn tähän. Taistelen."
Hän näytti sitoutuneemmalta paranemiseen.
Hän oli täysillä mukana hoidoissa.
Neljä kuukautta kuluivat. Kuvissa näkyi, etteivät kasvaimet kasvaneet.
Hoitoja piti silti jatkaa.
Kahden vuoden kuluttua Mike pyysi taukoa.
Hoidot lopetetaan tai minä lopetan ne. Kehoni on väsynyt.
En kestä enää. Pidetään tauko.
Tauko oli päättymässä. Oli syyskuu 2013.
En tiedä, mikä tämä juttu on vessojen kanssa.
Olin taas vessassa. Valmistauduin hoitoihin. Oli maanantai-aamu.
Jumala puhuu taas.
En enää katsele ympärilleni. Tiedän, kuka se on.
Naurahdin itsekseni.
Hän sanoo: "Haavojeni kautta olet parantunut. Et tarvitse enää hoitoja."
Mike kertoi lääkärille parantuneensa.
Lääkäri sanoo: "Sovitaan, että otetaan kuvat.
Jos löydän kasvaimia, menet hoitoihin." Sanoin: "Selvä."
Kuvat otettiin. Syöpää ei löytynyt.
Mikelle tapahtui jotakin täysin yliluonnollista.
On epätavallista, että metastaattista haimasyöpää sairastava -
voi niin hyvin kuin Mike -
yli viiden vuoden jälkeen diagnoosista.
Mike on yhä terve. Hän kuuluu siihen kahteen prosenttiin, -
joka selviytyy neljännen asteen haimasyövästä.
Minun ei pitäisi olla täällä. Niin lääkärit sanovat.
Mutta palvelen Jumalaa, joka rakastaa minua.
Hän sanoo, että minun kuuluu olla täällä.
Jumalalla on aina viimeinen sana.
Diagnoosilla ei ollut väliä, sillä Jumalalla oli eri suunnitelma.
Jos olet Miken tavoin saanut huonoja uutisia, älä anna periksi.
Ps. 139:16: "Sinun silmäsi näkivät minut jo idussani.
Minun päiväni olivat määrätyt ja kirjoitetut kaikki sinun kirjaasi, -
ennenkuin ainoakaan niistä oli tullut."
Jumalalla on suunnitelma. Hän haluaa hyvää, ei pahaa.
Jos uskot sen, rukoile kanssani ja pyydä Jeesus sisään uudelleen.
Pyydä Häntä ottamaan taakka pois. Rukoillaan yhdessä.
"Herra, Jeesus, tule elämääni.
Tule tilanteeseeni.
Asiat, jotka olen kuullut ja joita vastaan taistelen, ovat liian suuria.
Tarvitsen apuasi, jotta pysyn pystyssä ja selviän.
Tule, Herra Jeesus."
Isä, rukoilen veljieni ja sisarteni puolesta nyt. He taistelevat -
terveyshuolia ja muuta vastaan.
Murtaudu pimeyden läpi Jeesus-nimesi voimalla.
Vain Sinun nimesi takaa voiton.
Aamen.
Jos rukoilit kanssani, kerro se meille. Yhteystiedot näkyvät ruudulla kohta.
Katkon jälkeen tapaamme naisen, jolla on taivaallinen ääni.
KATSOT TARKKAAN, MITÄ SYÖT.
MILLÄ RUOKIT MIELESI?
MIETI SITÄ.
Hei taas! Studiossa on nainen, joka on gospelin ystäville tuttu.
Tämä muusikko, lauluntekijä ja runoilija -
on laulanut mm. Kirk Franklinin ja CeCe Winansin kanssa.
Hänen äänensä rauhoitti Amerikkaa, -
kun viisi poliisia tapettiin väestöryhmien välisissä jännitteissä.
Tervetuloa, Gaye Arbuckle!
Olen nähnyt sinut vain televisiossa: -
T.D. Jakesin "Woman, Thou Art Loosed" -konferenssissa.
Haluan sinulta nimmarin lopuksi. - Taivas. Sepä hauskaa.
Sinut tunnetaan siitä hetkestä, -
jonka mainitsin, -
kun viisi poliisia menetti henkensä traagisessa tapahtumassa.
Lauloit sitä seuranneessa myllerryksessä.
Miten matkasi gospelmusiikin ja palvelutyösi parissa alkoi?
Aloitin pikkutyttönä.
Äitini teki palvelutyötä musiikin parissa.
Meillä on musiikillinen perhe. Isoäiti soitti. Äiti soittaa.
Minäkin olen ensin muusikko.
Mikä on ykkössoittimesi? - Pidän uruista, -
mutta olen siirtynyt kosketinsoittimiin.
Olen aina rakastanut musiikkia. Kuunnellut kaikenlaista musiikkia.
Vartuin seurakunnassa. Seurakunta oli luonnollinen valinta.
Mennään eteenpäin vuosikymmenien mittaista uraasi.
Olet työskennellyt alan parhaimmiston kanssa.
Hiljattain haastattelin ystävääsi Anthony Roundia.
Esiinnyt hänen levyllään. Olet levyttänyt myös itse.
Ansioluettelo on pitkä.
Kun ne poliisit tapettiin Dallasissa, -
missä olit, kun kuulit uutiset, ja mitä ajattelit ensimmäisenä?
Ystävä soitti ja kysyi, katselenko uutisia.
Olin ostoksilla. Kun tulin kotiin, näin, mitä oli tapahtunut.
Pyysin kaikki lapset kotiin.
Kaikki alkoi rauhallisesti, -
mutta sitten asiat pahenivat yhtäkkiä.
Seurasin kotona televisiosta, miten asiat kehittyivät traagisesti.
Se oli tosi järkyttävää.
Soitit lapsillesi ja käskit kaikki kotiin.
Saitko kaikki heti kiinni?
Lapset tietävät, että kun soitan, on parasta vastata.
Kaikki vastasivat heti. Sanoin: "Kaikkien pitää tulla kotiin."
He tulivat. En tiedä, olivatko kaikki kuulleet uutisia -
ja tiesivätkö he, pitikö kaikki paikkansa.
Kaikki tulivat kotiin, ja sitten katsoimme yhdessä televisiosta, -
miten kaikki tapahtui.
Sinut tunnetaan hyvin Dallasissa ja muuallakin.
Minäkin tunsin sinut jo Lontoossa televisiosta.
Olenpa kuuluisa.
Kuten sanoin, haluan nimmarin.
Kun sait kutsun -
tulla laulamaan tapahtumaan...
Se oli traaginen hetki.
Mikä oli ensimmäinen reaktiosi laulajana?
Tiesit, että kaikki katsoisivat.
Kaikkien katseet oli kiinnitetty Dallasiin.
Pastorimme soitti. Kuoromme ja eräs presbyteerikuoro Dallasissa -
muodostaisivat yhdessä kuoron, jossa olisi laulajia eri väestöryhmistä.
Itse asiassa se meni niin, ettei soitettu varsinaisesti minulle.
Se oli kuoromme juttu.
Päätin viime hetkellä, johtaa laulua.
En tiennyt, että siitä tuli niin iso juttu.
Tiesin, että se televisioidaan, -
mutten tajunnut, että se esitetään CNN:llä, ennen kuin näin somessa -
ja sain tekstiviestejä.
Oli suuri kunnia lääkitä maan haavoja.
Uhrien perheitä oli eturivissä.
He itkivät. Ei voi tehdä muuta kuin pyytää Jumalaa käyttämään itseä, -
jotta he voisivat tuntea jonkinlaista rauhaa ja lepoa.
Kuten sanoin, olet myös levyttänyt.
Sitä hetkeä, jota koimme, voisimme kuunnella CD:ltä tunnin.
Mikä vaikuttaa...
Olen lukenut, että olet tarkka sanoituksista.
Niiden pitää olla Raamatusta.
Ellei se ole suoraan Raamatusta, siinä ei ole järkeä.
Mikä siihen vaikuttaa?
Joskus kuulee gospellauluja, joista ei tiedä, kenelle ne on osoitettu.
Kuulostaa siltä, että sinä haluat tietää, onko se Jeesuksesta vai ei.
Jotkut ihmiset oppivat Sanaa helpommin musiikin kautta.
Elleivät he istu alas ja lue Raamattua, he kuulevat laulun -
ja oppivat nopeammin ja paremmin.
En halua laulaa sellaista, mitä Raamattu ei tue.
Olen niitä ihmisiä, jotka pelkäävät, -
että joku päivä kaadun kadulla, jos en toimi tässä asiassa oikein.
Minulle on tärkeää tehdä sitä, mitä Jumala kutsuu tekemään.
Olet keskellä ylistyskokousta.
Johdat ylistystä. Kaikki katsovat ja odottavat, että sinä vedät.
Mitä mielessäsi ja sydämessäsi liikkuu niissä hetkissä?
Olipa kyseessä iso tai pieni tilaisuus.
Mitä sanot itsellesi ja Jumalalle niissä hetkissä?
Usko tai älä, minua hieman jännittää aina ennen esitystä. - Edelleenkö?
Niin. Päässäni on niin paljon musiikkia, -
että kertaan sanoja tai laulan mielessäni.
Joskus päässäni lyö tyhjää, ja pyydän apua kuorolta.
Kun käännyn taas yleisöön päin, sanat tulevat jostain.
Kun ylistetään, tahdon, että esittäjillä ja kuulijoilla on hauskaa.
Se on vakava hetki, mutta se voi antaa myös virtaa.
Haluan, että ihmiset haluavat tulla uudelleen.
"Jos ylistys on tätä, rakastan sitä." Sellaista tunnetta tavoittelen.
Yksi kysymys. Mikä on lempilaulusi? Et voi sanoa omaasi.
"What Shall I Render Unto God". Rakastan virsiä.
En tunne sitä, mutta kun sanoit sanat, mieleeni tulee: -
"Kuinka minä maksan Herralle kaikki hänen hyvät tekonsa minua kohtaan?"
Se on Psalmista.
Se menee näin: "Kuinka minä maksan Herralle kaikki hänen hyvät tekonsa?"
Ihana laulu. Jumalalla on kaikki, ja kaikki kuuluu Hänelle.
Kiitos haastattelusta.
Gaye laulaa katkon jälkeen.
JOKAINEN KILPAILIJA TREENAA AHKERASTI
SAADAKSEEN KATOAVAISEN SEPPELEEN
ME SAADAKSEMME KATOAMATTOMAN. 1. KOR. 9:25
Hei taas! Ohjelma on lopussa. Vielä yksi ajatus.
E.E. Cummings on sanonut: -
"Vaatii rohkeutta kasvaa ja tulla siksi, joka todella olet."
Kasva. Maailma odottaa.
Lopuksi Gaye Arbuckle laulaa "Holy". Kaikilta meiltä: Jumalan siunausta!
GAYE ARBUCKLE "Pyhä"
Rakkaudellasi
Valtaat sydämeni
Olet uskomaton
Miten osoitatkaan armoasi
Kaiken hyvin tehnyt oot
En voi muuta kuin ylistää Sinua
Kaipaan Sinua. Sydämeni pakahtuu
Pyhä olet
Pyhä olet Sinä Herra
Oo-oo-oo
Pyhä olet
Pyhä olet Sinä Herra
Rakkaudellasi
Vangitset sydämesi
Olet uskomaton
Miten osoitatkaan armoasi
Kaiken hyvin tehnyt oot
En voi muuta kuin ylistää Sinua
Kaipaan Sinua. Sydämeni pakahtuu
Pyhä olet
Pyhä on nimesi
Pyhä olet
Pyhä olet, Herra
Korotamme nimeäsi
Pyhä, pyhä
Kaksikymmentäneljä vanhinta sanoo yhä uudelleen
Pyhä
Pyhä, pyhä, pyhä, pyhä
Rakkaudellasi...
Suomennos: Marianne Tenetz