Täna saates:
Olin 6 nädalat rase, 38-aastane
ja mul oli 3. astme käärsoolevähk.
Seda tunnet ei saa kirjeldada,
kui ise pole sellist diagnoosi saanud.
LOOTUS
VÕIT
ELU
PÖÖRDEPUNKT
Tere tulemast "Pöördepunkti"! Minuga on Erica Linney.
Olen rõõmus, et saan siin olla. Alustagem siis.
Kui vaatate meid, andke meile Twitteris märku.
Kutsud kõiki vaatama, aga kas sa ise ka vaatad?
Vaatan küll.
Olen seda tehes palju kordi palvetanud ja nutnudki.
Kas palved said vastuse? - Jah.
Siis on hästi.
Grammy auhinna võitjal Myron Butleril
on mitu ametit: ülistusjuht, laulukirjutaja ja kirjanik.
Tema tähtsaim roll aga on olla abikaasa ja isa.
Efrem Graham tegi Myroniga otsekohese intervjuu muusikast
ja sellest, kuidas isa puudmine teda mõjutas.
Filmisime, kuidas Myron Butler harjutas oma Studio 5 esinemiseks.
Ta pole üksnes Grammy võitja,
vaid ka piiskop T. D. Jakes'i koguduse ülistusjuht,
kirjanik, armastav abikaasa ja kolme lapse isa.
Temale on see roll tähtsaim.
Teenimistöö ja perekonna puhul loeb tähtsuse järjekord.
Minu esimene kutsumus on mu pere.
Kui jätaksin pere hooletusse, ei oleks ma selline Jumala sulane
nagu Ta kutsus mind olema.
Kasvasin ise ilma isata,
meil ei olnud ema-isa ja õed-vennad tüüpi peret,
seepärast kaitsen oma peret eriti kiivalt.
Kui tööpäev on läbi, jääb ülejäänu homsesse
ja algab pereaeg.
Kasvasid ühe vanemaga peres nagu ka mina.
Mis isaga juhtus?
Isa lihtsalt ei olnud.
Ema ei... Oleme siis ausad -
ema ei tahtnud eriti oma suhtest isaga rääkida.
Mõtlesin lihtsalt: "Isa pole siin. Selge. Elu läheb edasi."
See lõi minus ühe tühimiku.
Ma ei mäleta aastat,
kuid olime Kirk Frankliniga New Nation turneel
Tampas Floridas,
poole tunni kaugusel mu sünnilinnast.
Ühe mu lapsepõlvesõbra ema hakkas mu isaga semmima.
Ta ütles: "Mul on tunne, et mu ema..."
See oli väga veider, sest ma polnud iial oma isa näinud.
Osa minust tahtis näha,
kuidas see teine pool minust välja näeb.
Ma nägingi teda ja see osa sai korda.
Rääkisime natuke ja sellega asi piirdus.
See oli üks suur tühimik mu elus.
Samas kannustab see mind veel enam
olema oma lastele hea isa.
Teine avameelsuse hetk puudutab seda,
kui viisin ühel hommikul oma lapsi kooli.
Mul on kaks tütart ja poeg on keskmine laps.
Poeg küsis: "Isa?" Olin roolis, viisin neid kooli.
"Isa, miks sul isa ei olnud?"
See jahmatas mind.
Ütlesin: "Ta lihtsalt ei tahtnud meiega olla."
Kõikmõeldavad tunded lihtsalt tulvasid esile.
See pani mind mitte heastama oma isa tegusid,
vaid otsustama, et põlvkondlik needus katkeb siin ja praegu.
Mõistan, millest räägid.
Minu sai kätte hetk,
kui läksin oma 5-aastase pojaga jalgpalli ostma.
Poodi astudes küsis poeg:
"Kus sinu isa oli, kui pidi palli ostma?"
Kõige ebasobivamal hetkel!
"Mitte siin ja praegu, siin on inimesed ümber!"
Tean väga hästi.
Lugesin, et hakkasid 8-aastaselt klaverit mängima?
Kas sa ise õppisid?
See algas juba varem.
Tirisin kirikus tooli orelimängija kõrvale.
Istusin ja vaatasin iga pühapäev, kuidas ta mängis.
Ma ei teadnud, miks see mind tõmbas,
aga tahtsin sama teha.
Vanaema kogus raha ja mulle osteti väike klaver.
Hakkasin mängima u aasta enne, kui klaveritunde võtsin.
Alustasin omal käel,
sest sisemine tõmme muusika poole oli suur.
Ja aastaid hiljem olen siin. Ma ei ütle, kui vana ma olen.
Sa salvestasid esimese plaadi 17-aastaselt?
Esimese laulu. - Räägi sellest.
Esimene laul oli koos DFW Mass Choir kooriga.
Olin seal tenor.
Meil olid nn uue muusika esmaspäevad,
kus lubati koori või kogukonna laulukirjutajatel tulla
ja koorile järgmise plaadi jaoks uusi laule õpetada.
Mõtlesin: "Aga mul on juka laul!" Läksin ja õpetasingi.
See läks väga hästi.
Läksin kooriharjutuse ajal kiriku taha otsa.
Üks juhatajaist tuli ja ütles: "Sul on andi, võtan su tiiva alla."
See oli Kirk Franklin.
30 aastat hiljem on ta endiselt mu mentor, suur vend ja sõber.
Mis laulu nimi oli? - "Lift Him Up" ("Tõsta Teda kõrgeks")
Kas see?
Kohe näitab sind ka.
Seal sa oledki.
Pane kinni!
Milline soeng! Ja prillid!
Sotsiaalmeedia, YouTube! No aitäh!
Arvasin, et olen kõik need videokassetid hävitanud.
Ikka on veel kuskil alles.
Mida sa täna sellele 17-aastasele ütleksid?
Mida ma ütleksin?
Ära kaota oma kirge!
Sama ütlen ka neile muusikutele, kes tulevad nõu küsima.
Teenimistööna see pole raske, aga ärimaailm on halastamatu.
See on julm ja selles võib läbi põleda.
See võib panna sind tundma, et sul pole midagi erilist pakkuda.
Kui aga Jumal andis sulle selle anni enne maailma loomist,
siis tegi Ta seda eesmärgiga.
See ei ole mingil viisil seotud plaatide või muuga.
Mõte oli, et sina tooksid muusika ja lauluga Tema nimele au.
See vana video oli Efremil hea üllatus.
Loodan, et keegi ei leia minu videot, kus mul selline soeng on.
Järgmiseks Erica julgustussõnad. - Aitäh, Muyiwa.
Mind vaevasid aastaid munasarjatsüstid.
Panin endale käsi peale
ja sidusin ning sõitlesin neid Jeesuse nimel, kuid ei midagi.
Käisin ja lasin paljudel enda eest palvetada.
Ikka ei mingit muutust.
Olin väga löödud.
Lõpuks olid need tsüstid nii suured, et vajasin operatsiooni.
Selgus, et mul oli munasarjavähk.
Seda vähiliiki kutsutakse vaikseks tapjaks,
sest sümptomite ilmnemise ajaks on vähk juba liiga kaugele arenenud.
Jumala armust saadi varakult jaole.
Nende tsüstideta, mida sõitlesin ja mis ohust märku andsid,
ma ei tea, mis võinuks juhtuda.
Mina arvasin, et Jumal lihtsalt keeldub mind tervendamast.
Tegelikult Ta päästis mu elu.
Julgustan sind Teda usaldama.
Isegi kui Ta vaikib,
pöörab Ta kõik - nii hea kui halva, sinu kasuks.
Muyiwa. - Aitäh, Erica.
Järgmiseks räägib me saate meeskonnaliige oma loo.
Su "Pöördepunkti" kogemus ei pea lõppema koos saatega.
Järgi meid sotsiaalmeedias.
Jimmy Jenkins on tavaliselt kaamera taga.
Täna vahetab ta kohta.
Peale eesnäärmevähi operatsiooni
kirjutas Jimmy raamatu "Pass It On" ("Anna edasi").
Ta räägib endast kui tavalisest mehest,
kes tahab julgustada tavalisi inimesi.
Jimmy, aitäh, et tulid! - Hea meel siin olla.
Tore näha sind siinpool kaamerat. - See on jah suur muutus.
Tavaliselt keskendun sulle või külalistele.
Täna keskendun Jumalale ja Tema headusele.
Su raamat "Anna edasi" on imeliselt kasutajasõbralik.
Enne aga, kui selleni jõuame,
räägi sellest hetkest, kui sulle öeldi, et sul on eesnäärmevähk.
Oli see alles päev.
Kui ma sellest kuulsin,
siis see arst ja viis, kuidas ta seda edastas,
oli väga külm ja järsk.
See viis, kuidas sellest diagnoosist mulle teada anti.
Olin üsna kohkunud.
"Mis toimub? See ei saa olla tõsi!"
See oli veel mu naise sünnpäeval.
Helistasin talle ja...
Ta oli seal lähedal.
Ma ei arvanud, et ta kohale ilmub, et vastuseid näha.
Olime parklas ja meil tuli teha otsus.
Kas sellest saab...
meie hirmutaja?
Või on see võimalus leida usku,
et astuda vastu eluohtlikule olukorrale?
Naine oli muidugi väga pahane
ja mures selle viisi pärast, kuidas arst seda esitanud oli.
Olime saanud sellised uudised ja istusime parklas.
Seda hetke ei unusta kunagi, kui otsustasime usaldada Jumalat.
Luba ma küsin sinult midagi.
Mõni vaataja võib mõelda: "Jimmy on kristlane
ja töötab kristlikus ühingus. Muidugi on ta täis usku!"
Kuid sel hetkel kuuled vaid omaenda mõtete kära: "Mis toimub?"
Su peas möllavad mõtted lugudest, kus inimestel on olnud vähk.
Kuidas vaigistada kogu see müra
ja öelda: "Me seisame usus ning saame sellest võitu."
Olen nii tänulik oma juurte eest.
Me perekonna juured on koguduses
ja me tunneme Jumalat nooreeast saati.
Olin kuulnud nii palju tunnistusi, kus teised olid öelnud:
"Ma seisan usus.
Ma seisin usus ja see on see, mis juhtus."
Samal ajahetkel tõusis meis usk. Seda on raske selgitada.
Pead päriselt välja sirutuma ja haarama Jumala nähtamatust käest.
Sest see ongi tõelisus ja tõde.
Seda oli mulle õpetatud.
Seda oli Jumala Sõna julgustanud mind tegema.
Sel hetkel tuli see otsus meil vastu võtta.
Julgustan täna ka teisi, et kui sul on raske aeg
ja sul on midagi, mis paistab võimatuna,
siis Issanda Jumala nähtamatu käsi on seal,
oodates, et tervendada ja lahendada see olukord.
Et me liiguks usus edasi ja jätkaks Tema armastuse jagamist.
Oled sellest punktist nüüd edasi liikunud.
Oled eesnäärmevähist jagu saanud.
Millest sa selles raamatus selle kogemusega seoses räägid?
Raamat räägib igapäevaelust
ja põhimõtetest nagu andestus, tõde, halastus, arm,
usk ja vastupidavus.
See on olnud mulle julgustuseks,
kuna olen need aastate jooksul saadud sõnumid
ise kirja pannud.
Pidasin kogu aeg päevikut, teadmata,
et ühel päeval paneb Issand mind seda raamatuna välja andma.
Siin on üks pealkiri: "Mis siis kui?"
"Mis siis, kui saakisid seilata purjekal,
millel nimeks Minevik, Olevik või Tulevik?
Millise valiksid ja miks?"
Sa kirjutad sellest edasi, aga räägi lühidalt sisust.
Räägi näiteks sellest: "Mis siis kui?"
Kuulasin ja mõtlesin: "Ta võitis ära vähi.
Kui loen seda raamatut,
kas saan siis ka abi, et oma lahinguid võita?
Tead, minevik on midagi, kus me....
näeme kristlastena üle õla, tagasivaates,
et Jumal on sekkunud.
Homne pole veel käes ja meil on vaid tänane päev.
Meil on täna võimalus öelda: "Jumal, Sa oled endiselt troonil.
Olen tulnud läbi paljudest rasketest olukordadest,
ja Sa oled olnud mu kõrval.
Nii et ma valin tänase päeva.
Ma valin tänase halastuse ja armu, et minna edasi usus,
et Jumal võib teha võimatut igas homses.
Ta hoiab meil käest ja meie hoiame kinni Temast. Täna.
Nüüd ja praegu on päästepäev.
Tema on troonil.
Tänan, et andsid need edasi -
nagu raamatu pealkirigi ütleb: "Julgustussõnad"
Hindame seda väga, aitäh!
Pärast pausi: Üks naine seisab silmitsi raske valikuga.
Arst ütles, et abort annab mulle 45 % võimaluse ellu jääda.
Ilma abordita ma ellu ei jää.
Iga võistleja teeb enne mänge rasket trenni.
Nemad teevad seda selleks, et saada krooni, mis ei püsi.
Meie teeme seda krooni nimel, mis jääb igavesti. 1Kr 9:25.
Tere tulemast tagasi!
Naine meie järgmises loos oli rõõmus, et ootab neljandat last.
Kuid vähidiagnoosi tõttu soovitasid arstid aborti,
et ta ellu jääks.
Kuulake tema hämmastavat lugu.
Pole võimalik kirjeldada, mis tunne see on,
kui pole ise seda kogenud.
Kui Amy Hanley kuulis, et tal on vähk, ei olnud ohus ainult üks elu.
Olin 6 nädalat rase, 38-aastane ja mul oli 3. astme käärsoolevähk.
Ainus, mida oskasin teha, oli laskuda põlvili ja palvetada.
Järgmine nädal oli operatsioon, kus tal eemaldati 8 cm soolt.
Mõne päeva pärast tuli arst kohutava uudisega.
Vähk oli levinud ja keemiaravil olnuks oma hind.
Ta ütles, et mul oli 45 % eluvõimalust, kui laps aborteerida.
Ilma abordita ma ellu ei jääks.
Teised arstid nõustusid. Amy ja Bobby aga mitte.
Mis õigus on meil tappa sündimata laps?
Laps, kellel on kõik võimalused ellu jääda ja üles kasvada.
Kes on meile andnud selle otsustusõiguse?
Paljud ütlevad: "Ma olen ka elu poolt, aga on erandeid."
Mina ei usu sellisesse erandisse. Ma olin ise erand.
Olin see ema, kellele öeldi: "Vali - sinu või lapse elu."
Paar pöördus teise arsti, doktor Nikolinakose poole.
Onkoloog kirjeldas Amy'le keemiaravi.
Ma polnud kindel, kas see oleks täiesti ohutu,
kuid mul oli kogemus rinnavähi jt vähitüüpidega, mida olin ravinud.
Uskusin, et õigete ravimitega tuleb ta sellest välja.
See oli teistsugune vähk, kui need, mida ta oli enne uurinud.
Kuid ta ütles, et see võib toimida.
"Ma ei luba midagi, aga kui tahad, siis ma võin sind ravida."
Amy oli 14 nädalat rase, kui keemiaravi algas.
Nad teadsid Bobby'ga, et tulemus on Jumala käes.
Palvetasime lakkamata. See kuulus igasse päeva.
Võõrad tulid tänaval minu juurde, kes olid me olukorrast kuulnud
ja küsisid: "Kas tohime koos teiega palvetada?"
Maricia Parker, Amy raviaja medõde,
oli abielupaari usust liigutatud.
Amy mees ütles: "Me juba armastame seda last."
See tabas mind väga tugevalt.
Nad juba armastasid seda last, aga ees oli see ränk ravi.
Raskemaks tegi asja veel see, et keegi ei osanud arvata,
kuidas keemiaravi lapsele mõjub.
Mingeid garantiisid ei olnud.
Kuid meil oli rahu selles osas.
Isegi Amy sünnitusarst dr Sepesi teadis, et laps on Jumala käes.
Tuleb tunnistada, et mina ei teinud tegelikult eriti midagi.
Kinnitasin vaid Amy'le, et kõik näis korras olevat
ja ma olen selles kõiges koos temaga
ning teen keisrilõike, kui aeg käes.
Peale 11 keemiaravikorda oli aeg keisrilõikeks.
Mitu pastorist sõpra tuli siia.
Nad seisid ringis ümber mu voodi, hoidsime kätest ja palvetasime
lapse ja sünnituse eest.
Soovin, et saaksin seda teha kõigi oma patsientidega.
See oli väga kaalukas hetk sel hommikul.
See oli loomulik jätk kõigele eelnenule.
Pidime endile taas meelde tuletama, et Jumalale kuulub kogu au.
Joshua Hanley sündis 28.08.2010 täiesti tervena.
Ma lihtsalt nutsin. Üliõnnelik ja nii tänulik.
Mitte ainult poiss polnud terve, aga ka mu naine oli elus.
Kõik oli vastupidi, kui meile algul öeldi.
Olin rõõmu pärast endast väljas, see oli nii imeline.
Poiss oli ilus, ema nägi imehea välja.
Mõned ravikorrad olid veel jäänud, aga kõik oli väga hästi.
Jumala arm oli seda kõike teinud.
Midagi sellist ei näe just alati.
Joshua on nüüd 5-aastane tüüpiline elav poiss.
Minu jaoks on sama suur ime see armas 5-aastane poisike,
kes jookseb ringi ja tegutseb nagu kõik teisedki.
See laps on ühel päeval suur mees ja tal on terve elu ees.
Tema pere tõesti armastab teda ja mulle on see suur rõõm.
Seda ei näe just tihti ja see on eriline.
Amy keemiaravi kandis vilja ja vähist pole enam jälgegi.
Teame, et Isand on suurem kui ükski olukord.
Pole vahet, mis toimub -
kui oled Issanda tahtes, oled kõige turvalisemas paigas.
Juhtugu, mis iganes.
Kui oled Jumala tahtes, on see parim koht, kus olla.
Issandal on kõik kontrolli all. Me teame seda.
Jumal valitseb kõigis olukordades.
Olen õppinud, et ma ei pea alati mõistma, mida Ta teeb.
Ma ei pea Temast aru saama.
Tean vaid, et Jumal näeb nii algust kui lõppu
ja Tal on kõik paigas.
Ma usaldan Tema täiuslikku tahet ja selles on rahu.
Teda saab usaldada, sest Ta hoolitseb kõige eest.
Isegi, kui me millestki aru ei saa - usalda Teda.
Amy ütles, et me ei pea kõigest aru saama, mida Jumal teeb.
Usu, et Isa soovib meile alati parimat.
Ta lahendab kõik olukorrad, mida iganes me elus kohtame.
Räägime nüüd Temaga lihtsa palve kaudu.
Taevane Isa, me tuleme Su ette
teades, et meie teame ainult osaliselt
ja meie teadmised nii homse kui mineviku kohta on piiratud.
Kuid me usaldame Sind, sest Sina näed kõike
ja Sul on juba kõik meie jaoks ettevalmistatud.
Usume, et Sina näitad meile, et Sul on meile helgem tulevik.
Aita meil hirmust võitu saada.
Võta ära valu, mida praegu tunnen, Issand.
Palun Jeesuse, Sinu Poja nimel. Aamen.
Kui palvetasid koos meiega, anna meile sellest teada.
Oled hoolas vaatama, millega sa oma keha toidad.
Kuid millega sa oma meeli toidad?
Mõtle sellele.
Jeesus küsis Piiblis:
"Kes teist, isadest, annaks pojale kivi, kui too palub leiba?
Või mao, kui ta palub kala?
Kui teie oskate anda häid ande oma lastele,
kui palju enam annab taevane Isa häid asju neile, kes Teda paluvad?"
Õpi tundma oma taevast Isa.
Ta ootab, et jagada sinuga oma armastust.
Tere tulemast tagasi!
Me saade jõuab lõpule, aga veel on jäänud üks mõte.
Pere on kõige tähtsam.
Jumal lõi meid olema osa perekonnast.
Kes iganes sa oled,
palu, et Ta aitaks sul olla õnnistuseks oma perele.
Lõpetuseks Myron Butleri laul Best Praise ("Parim kiitus").
Meie poolt kõike head ja Jumal õnnistagu teid!
Jumal andis meile oma parima Jeesuse Kristuse isikus.
Jeesus Kristus tegi meie heaks kõik.
Nii et vastutasuks toogem Issandale oma parim kiitus!
Halleluuja! Plaksutage koos minuga!
Laulame ühe lihtsa laulu.
Laula kaasa.
See kõlab nii:
Issand, Sa oled ustav
Kõiges muutumatu
Täiesti uue armu
Annad mulle igal päeval
Oled igavesti väärt
Ja mu süda laulab alati
Toon Sulle oma parima kiituse!
Just nii! Plaksuta,
kui oled vaimustatud Jumalast, keda teenid!
Laulame uuesti sama:
Issand, Sa oled ustav
Kõiges muutumatu
Täiesti uue armu
Annad mulle igal päeval
Oled igavesti väärt
Ja mu süda laulab alati
Toon Sulle oma parima kiituse
Halleluuja! Kui tunned sama,
laula meiega järgmine osa kaasa:
Kiitus, Jeesus!
Su arm on
Su armastus on
kõigile sugupõlvedele
Me kuulutame ikka ja igavesti!
Ma ei tea, kus ma oleksin ilma Sinu armuta
Ja armastuseta
Kuulutame kõigile sugupõlvedele
Igavesti ja alati
Kuulake! Kõige Kuningas, me anname Sulle kõik!
Jah Issand.
Täname Sind Jumal ja tahame öelda Sulle:
Toon Sulle oma parima kiituse!
Jah, Issand.
Toon Sulle parima kiituse!
Kui tõstan käed, toon Sulle parima kiituse!
Tõlge: Riina Aasa