Tänases "Pöördepunktis":
Elasin majas ilma elektri ja tuledeta ning kõik läks allamäge.
Mul olid sõbrad,
kes teenisid röövimisega 50-100 dollarit päevas.
Pangarööv paistis lahendusena.
PÖÖRDEPUNKT
Tere tulemast "Pöördepunkti"!
Meil on stuudios üks väga eriline külaline.
Dr Timothy Stewart on pärit kaunilt Bahama saarelt.
Pastor, aitäh, et tulite! - Tänan kutsumast!
Oleme püüdnud seda kohtumist juba ammu korraldada.
Nüüd on rõõm suur.
Rõõm on siin olla.
Me pole vist vähemalt 5 aastat kohtunud.
Jah, aga see aeg ei tundu nii pikk. Siiski rõõm teid näha. - Tänan!
Maailmas levis lugu ühest ameeriklannast,
kes rööviti koos tütrega
ja keda hoidis Iraanis vangis mees, kes oleks pidanud neid kaitsma.
Tütar räägib oma loo elust hirmus ja teest vabadusse.
Küsitleb Holly Flood.
20 aastat tagasi mängis Sally Field filmis "Mitte ilma oma tütreta".
Film põhines Betty ja Mahtob Mahmoody lool.
Betty oli abielus vägivaldse moslemiga,
kes ei lasknud neil tütrega Iraanist lahkuda.
Mahtob räägib nende kannatustest raamatus "Mu nimi on Mahtob"
ja sellest, kuidas ta isale selle kurjuse andestas.
Milline oli teie elu ja pere enne Iraani sõitmist?
Enne Iraani oli meil tavaline, õnnelik Kesk-Lääne perekond.
Isa oli haiglas anestesioloog ja ema oli kodune.
Ta töötas vaid mõnda aega registratuuris.
Nad olid head vanemad,
pühendades palju aega
minu eest hoolitsemisele ja õpetamisele.
Veetsime palju aega koos teiste peredega,
kellega saimegi otsekui üheks pereks. Nad olid erirahvustest.
Kuigi elasime väikeses linnas,
oli see siiski kultuuriliselt üsna mitmekesine.
Olid tollal issi tütar? - Jah, täiesti issi tütar.
Tõsi, seda ma olin tõesti.
Mäletan, kuidas ta luges kodus meditsiiniajakirju.
Mina istusin põrandal
ja lõikasin vanadest lehtedest organeid välja.
Ta tahtis, et lõikaksin välja südameid ja ma tegingi seda.
Ühel päeval ütles ta, et lähete 2-nädalasele puhkusele
tema kodumaale Iraani.
Sinna jõudes mõistsite, et see ei olnudki puhkus.
Räägi, mis siis sai, kui te sinna jõudsite?
Esimesed kaks nädalat me ei teadnud, sest oli pidu.
Viimasel ööl enne lahkumist, kui ema pakkis asju,
tuli isa magamistuppa ja ütles, et me jääme surmani Iraani.
Sellest hetkest alates oli ta teine inimene.
Minu jaoks oli see hetk, mil minu isa suri.
Muutus oli nii totaalne, et isa nagu lakkas eksisteerimast.
Raamatus sa ütled, et oli üks päev, kus sa mõistsid, et isa on koletis.
Mis juhtus? - See oligi see päev,
kui ta ütles, et me ei lähe enam koju tagasi.
Ta muutus vägivaldseks ja ründavaks,
aga varem oli ta olnud lõbus, karismaatiline ja seltskondlik.
Siis aga muutus karmiks ja jäiseks. Isegi ta sammude kõla muutus.
Need muutusid järsuks ja vihaseks. Ma kartsin teda.
Raamatust selgub, et ka su ema kartis teda.
Te otsustasite emaga, et põgenete. Muud võimalust ei olnud.
Isa üritas ema minema saata, kuid ema polnud nõus sinust lahkuma.
Kuidas te lõpuks põgenema pääsesite?
Ainult Jumala armust. See on ainus vastus.
Kuid isegi seal, kus me ei saanud kedagi usaldada
ja kus valitsus vihkas ameeriklasi ning Ameerika valitsust
ja kus ühiskonnas oli nii palju usaldamatust,
tõi Jumal ikkagi me ellu inimesi, kes mõistsid meid ja tahtsid aidata.
Võõrad inimesed riskisid enda ja oma perede eluga,
sest nad ei tahtnud, et ma arvaks,
et kõik iraanlased on nagu mu isa pere.
Mees, kes meid viimaks põgenema aitas,
töötas selle nimel väga kõvasti 18 kuud
ja kõik, mis ta tasuks tahtis, oli mu naeratus.
Jumal tõi need lahked võõrad me ellu meid aitama.
Kui te USA'sse tagasi jõudsite, kas tundsid end siis vabana?
Või olid ikka veel hirmul, mida su isa teha võib?
Me ei tundnud end üldse vabana.
Isa oli vandnud, et me ei pääse
ja kui põgeneksimegi, siis jälitaks ta meid elu lõpuni,
et ema tappa ja mind tagasi tuua.
Olin kuulnud seda nii palju kordi, kuidas ta ema tapaks
ja me ei näeks teineteist enam iial,
nii et oma lapsemeeles olin veendunud, et ta röövib mu.
Seepärast olin nii tänulik, et sain õppida Jumala Sõna.
Enne Iraani ja Iraanis me palvetasime, sest ema oli kristlane
ja minu elus oli teisigi usklikke.
Põgenemise järel käisin koolis,
kus pidime piiblisalme- ja tekste ning laulusõnu pähe õppima.
Tegin seda innuga,
sest uskusin, et olen ühel päeval Iraanis tagasi,
ilma Piiblita.
Otsustasin selle endaga kaasa võtta.
Rääkisid oma usust.
Kindlasti mängis see suurt rolli selles, kus oled täna.
Raamatu lõpus ütled: "Nüüd olen vaba."
Oled sa oma isale andeks andnud
ja mis osa oli selles usul, et sa vabaks said?
Isale olen andeks andnud ja olen nii tänulik,
et Jumal andis mind nende armastavate täiskasvanute hoolde,
kes võtsid aega
ja aitasid mul algusest peale kõigest üle saada
ning õpetasid, kuidas andeks anda.
Kui kuulsin esimest korda Joosepi lugu, tundus see nii sarnane.
Kuid ma ei saanud kuidagi aru, miks ta oma vendadele andestas?
See oli suur õnnistus,
et Jumal pani mind nende inimeste käe alla,
kes mulle neid asju õpetasid.
Andsin juba aasta möödude andeks.
Ema omalt poolt nägi kõvasti vaeva,
et ma ei unustaks kõike head oma Pärsia pärandis,
mis kuulub alati mulle.
Ta aitas mul meeles pidada, et isa polnud ainult üks koletis,
vaid ta tegi vahel koletislikke asju, samas siiski mind armastades.
Mul pole kahtluse raasugi, et ta mind armastas.
Andeksand on Jumala kink, sest inimlikus loomuses seda pole.
Olen selle andestamise kingi eest väga tänulik,
sest ilma selleta ei oleks ma kunagi vabaks saanud.
Dr Stewart, see lugu sai tuntuks üle maailma.
Te nõustate inimesi suhete vallas.
Selle loo põhjal võidakse öelda,
et erirahvusest taustaga abielud ei ole hea mõte.
See oleks väga lühinägelik ja piiratud vaatenurk
elukogemuste ja isegi selle konkreetse loo põhjal.
Meil tuleb mõista,
et eluga tuleb toime tulla seal, kus ollakse.
See seal oli nende tegelikkus. - Tõsi.
Mulle avaldas muljet see, millist rolli mängis ema
ja kui isetu ning ennastohverdav ta oli.
Millest kõigest ta läbi läks, et tagada oma tütre turvalisus.
Suur tänu, doktor!
Pausi järel kuuleme veel mehest, kes on üle maailma tuntud pastori isa.
Jää meiega!
Pöördepunkti-kogemus ei pea lõppema koos me saatega.
Järgi meid sotsiaalmeedias.
Meie külaline on Betheli baptistikoguduse pastor Bahamal
ja üks Baptistide Konventsiooni juhte - dr Timothy Stewart.
Nii tore, et olete jätkuvalt meiega. - Suur tänu!
Me pole ammu näinud ja rääkida oleks nii palju.
Olete pastoriks ühes vanimas baptistikoguduses
Kariibi mere saartel
ja võib olla, et üldse kõige vanemas koguduses.
Millal see kogudus asutati?
See asutati 1790. aastal. Tähistasime oma 225. sünnipäeva.
Milline on Bahama koguduste olukord üldiselt?
Kas olete aktiivselt kaasa löömas Bahama poliitikas
ja seal aset leidvates sotsiaalsetes muutustes?
Kuidas sellega te ametiajal on olnud?
Minu 33-aastase ametiaja jooksul
oleme kindlasti mänginud ülimalt kaalukat rolli
kogu rahva sotsiaalses kujunemisloos.
Tegelikult võib ühe minu eelkäija,
doktor H.W. Browni rolli Bahama saartel
võrrelda Martin Luther King'i rolliga USA's.
Mitte küll kodanikuõiguste osas,
aga tema mõju
kasvavates vabadusliikumistes Bahamal
oli võtmelise tähendusega ja peamiselt just seepärast,
et ta oli riigi vanima baptistikoguduse
ja kogu Kariibi mere piirkonna vanima baptistikoguduse pastor.
Mina tean te tööd Kariibi mere saartel,
kuid enamuse jaoks tähendavad Nassau ja Bahama
pigem dr Myles Munroe'd.
Teie maal ringi reisides avastasin,
et see mees, kes on selle tuntud mehe isa,
on üks teie pastoreid.
Jah, nii on.
Olin pastoriks päris paljudele Monroe pere liikmetele.
Dr Myles Munroe isa, reverend Matthias Munroe
on olnud Betheli baptistikoguduse abipastor
peaaegu 50 aastat.
Ta on praegugi mu koguduse vanem-abipastor.
Üle 90-aastasena? - Ta on vist 92-aastane.
Ta on hea tervise juures.
Küsiksin järgmiseks te töö ja pere kohta,
sest koguduse kõrval on te pereelu läbipõimunud Bahama eluga.
Teil on sugulasi, kes on mõjukad valitsuses ja mujalgi.
Mis on see hind, mida teil on tulnud maksta?
Oleksite võinud olla tähtsal kohal valitsuses või ettevõtluses,
kuid te valisite pastori ameti
ja me imetleme seda suurt meest
Baptisti Liidu ja kõigi traditsioonide eesotsas.
Kuid teil on selle eest tulnud ka isiklikku hinda maksta.
Kahtlemata.
Kuid kõigepealt tänan nende tunnustussõnade eest!
Kuid teil on tõesti õigus.
Selleks, et olla ustav koguduse pärandile,
mis oli tõenäoliselt
üks juhtivamaid kogudusi Bahama sotsiaalses revolutsioonis,
siis ustavus sellele pärandile nõuab väga palju.
Ma ei saa endale lubada vabadust
suhtuda oma pastori ametisse kergekäeliselt.
Väga paljud ootavad meilt endiselt
samasugust ebaisekat ja progressiivset juhtimist.
See tähendab, et paljud mu isiklikud ambitsioonid ja eesmärgid
tuli sõna otseses mõttes ohvriks tuua,
et ma võiksin kanda teenistuses seda algupärast rolli,
mida Jumal praegu nõuab, et inspireerida paljusid.
Soovin, et inimesed võiksid pidada mind ehtsaks.
Kuid teie roll ei puuduta ainult Bahama saari.
PNBC ehk Baptistide Konventsioon on ülemaailmne organisatsioon.
See on nii Inglismaal kui USA's ja teie juhite neid.
Milline näeb välja Timothy Stewart'i tulevik?
Mõned ehk arvavad,
et peaksite hakkama puhkusele mõtlema,
kuid teie lendate ikka üle maailma ja kuulutate evangeeliumi.
Mida toovad teile järgmised viis aastat?
PNBC pakub mulle
peaaegu ülemaailmse ulatusega võimalusi
selle kogukonna enda piirides.
Olen hetkel esimene asepresident
ja esimene mitteameeriklane selles ametis.
Kui see on Issanda tahtmine ja mind kahe aasta pärast valitakse,
oleksin ajaloo esimene mitteameeriklane,
kus juhib seda
või ükskõik millist USA rahvuslikku liitu.
See liit andis meile dr Martin Luther King'i?
See liit oli dr Martin Luther King'i vaimne kodu.
Seda on juhtinud ka dr Gartner Calvin Taylor
ja dr Charles Adams.
Võiksin loetleda terve rea
meie aja silmapaistvaid ja väelisi mõjutajaid ning raputajaid.
Aitäh, doktor! Meil on veel paljust rääkida. - Aitäh.
Edasi: kupeldaja ja narkodiileri poeg saadab korda kuriteo.
Olin enesetapu äärel. Vajasin raha.
Pangarööv paistis lahendusena.
Oled väga hoolas jälgima, millega toidad oma keha.
Millega sa aga oma meeli toidad?
Mõtle sellele!
Reggie Foreman sündis keset kuritegelikku maailma.
Ta ema oli prostituut ja isa kupeldaja,
kuid Reggie'l olid omad deemonid ja see oli vaid aja küsimus,
kui temagi end valel pool seadust leidis.
Mäletan, kui ema ükskord nii vägivaldseks muutus,
et loopis mind mutrivõtmete ja tööriistadega.
Jooksin välja ja lihtsalt jooksin mööda tänavaid.
Reggie kasvas üles Chicagos,
kus ta kodu oli sama vägivaldne kui tänavad.
Vanemad ei olnud abielus, isa oli sõjaväes
ja teismeline ema oli narkosõltlane ning äkilise meelega.
Meil olid vennaga erinevad isad, mis tegi asja hullemaks.
Tundus, et kogu armastus jagati vaid talle.
Kui läksime riidu, kandis ta emale ette ja mina sain peksa.
Ema oli alati tema poolt.
Reggie hakkas tänavatelt mõistmist otsima.
Ta õppis kaklema, et end kaitsta ja see sai ka väljundiks ta vihale.
Olin vihane ema peale ja vihane tänavatel.
Ma ei tahtnud olla ohver, keda kiusatakse ja kes koju jookseb.
Tahtsin, et nad teaksid, et kes mind puutub, see kahetseb.
Kui ema hakkas taas prostituudiks, tahtis Reggie lahkuda.
Ta läks isa juurde,
kes oli peale sõjaväge Miamisse kolinud.
Isa oli abiellunud ja väga jõukas.
Reggie'l oli nüüd uus kodu ja uus elu, kuid isal olid kõrged ootused.
Ta tahtis, et mul läheks paremini kui tal
ja ta survestas mind.
Isa tahtis teha minust edukat kodanikku,
aga mina oli alles 14. Mind huvitas hiphop ja räpp!
Reggie tahtis ise otsustada ja liitus tänavajõuguga.
Ta sattus pidevalt kaklustesse ja visati kahest koolist välja.
Ta sai teada, et isa müüs uimasteid ja vahendas prostituute.
See oli raske löök,
sest isa käis ülikonnas ja näis nii eeskujulik.
See oli nagu filmis,
kus keegi poleks uskunud, et ta on kupeldaja.
Siis hakkas ta ära kaduma. Nägin teda üle paari nädala.
Sattusin aina suurematesse probleemidesse.
Lõpuks saatis isa ta vanaema juurde Alabamasse.
Ta lootis, et vanaema suudab teda muuta.
Vanaema ütles, et ma usaldaksin Jumalat.
Ma ei mõistnud,
kuidas saab armastav Jumal lasta kõigel halval juhtuda?
Kuidas Ta mind armastab?
Mõtlesin, et kui olen 30 ja abielus,
siis lõpetan oma senise tegevuse.
18-aastaselt tuli Reggie omapäi Miamisse tagasi.
Töötus ja rahapuudus ajas meeleheitele.
Elasin ilma elektri- ja valguseta. Kõik läks allamäge.
Sõbrad aga teenisid röövimise ja uimastitega 50-100 dollarit päevas.
Pangarööv paistis lahendusena.
Olin enesetapu äärel. Vajasin seda raha.
Rööv õnnestus ja nad said 22 000 dollarit,
kuid Reggie jäi vahele ja läks relvastatud röövi eest kinni.
Mõtlesin, kuidas sellest välja tulla? Karistusest polnud pääsu.
Mulle oli räägitud, et Jumal aitab.
Hakkasin palvetama ja Piiblit lugema.
Kui talle mõisteti kaks 9-aastast vanglakaristust,
vallandas see temas kogu eluaegse viha ja valu.
Needsin ja karjusin Jumala poole: "Kus Sa olid, kui mind taga aeti?
Kus Sa olid, kui mu ema peksti? Kus Sa olid, kui olin näljas?"
Kisendasin Jumala poole, öelds, et vajan tõesti Ta abi.
Olin põlvili ja nutsin, olles enesetapu äärel.
Pärast kõiki neid süüdistusi parandasin meelt.
Kohe pärast seda tundsin, kuidas mu üle tuli soe rahu.
Keegi oleks kui olnud seal kambris koos minuga.
Koormad kadusid ja asemele tuli lootus.
Jumal ütles, et Tal on eesmärk mu elu jaoks.
Mitte ainult pääste, et saada taevasse,
vaid Ta näitas mulle, et sel kõigel on ka eesmärk.
Mõtlesin: "Wau! Kõikväelisel Jumalal on eesmärk mu elu jaoks!"
Samal päeval andis Reggie oma elu Kristusele.
Ta vabastati ennetähtaegselt 2008. a.
Nüüd on ta abielus ja juhib omaenda moefirmat.
Ta reisib üle maa ja räägib,
kuidas Jumal armastas teda läbi kõige.
Jumalal on su jaoks eesmärk.
Minu eesmärk on aidata inimestel mõista,
et Jumal on päriselt olemas ja Ta on armastus.
Ma ei saa meelt heita, sest tean, mida Jumal saab teha.
Doktor, lubage mul küsida, kus siis Jumal oli?
Sest tundub kuidagi ebaõiglane, kuidas see noormees,
kes sündis neis oludes ega teadnud midagi,
pandi vangi, kuna ta elu läks nagu läks.
Kus on Jumal selle kõige sees, kui keegi peaks täna sama küsima?
Uskuge või mitte,
kuid Jumal on seal,
kus me suudame Teda kuulda ja näha.
Olen kindel, et Jumal rääkis temaga kogu elu,
kuid tema ümber toimus liiga palju.
Ema ja isaga seotud asjaolud ning muud elu üksiasjad...
Tal oli vaja seda vanglakogemust.
Väidate siis, et talle oli seda vaja, et ta vangi pandi?
Täiesti kindlasti oli tal vaja sattuda keskkonda,
kus tal polnud vaja enam heidelda
kõigi segajate ja väljakutsetega,
mis olid täitnud kõik ta senised päevad.
Las ma küsida veel lõpetuseks...
Oletame, et olen kõigest sellest läbi tulnud
ja mu peas taob vaid üks küsimus: "Jumal miks?"
Istun vangis ja te ütlete mulle,
et jääksin tasa, et kuulda Jumala häält?
See ongi see, mida on vaja teha.
Meil tuleb mõista,
et me kuuleme Jumalat kõige selgemini siis,
kui tunnistame, et vajame Teda üle kõige.
Me kuuleme Jumalat kõige selgemini siis,
kui tunnistame, et vajame Teda üle kõige.
Aitäh nende sõnade eest!
Meie aeg on otsas. Suur tänu dr Stewartile!
Lõpetuseks Papa San ja DaTruth lauluga "Step Up".
Siit "Pöördepunktist" nägemiseni ja Jumala õnnistust!
Tõlge: Riina Aasa