Härnäst i Vändpunkten.
― Jag hörde ett blodisande tjut. Vi visste att vi inte kunde göra något.
Jag visste att hjälpen var på väg.
Hopp
Seger
Liv
VÄNDPUNKTEN
― Hej och välkomna till Vändpunkten. Trevligt att ha dig här.
Hämta din telefon, dator eller surfplatta och gå in på Twitter.
Twittra dagens fras #inteaventillfällighet.
Du kanske minns skådespelaren Leon från storfilmerna Cool Runnings -
The Five Heartbeats och Waiting to Exhale.
Efrem Graham mötte honom för att prata om tro, karriär -
och några dolda talanger. Se här.
Sångaren, låtskrivaren och skådespelaren, Leon Robinson.
Han fans känner honom som ”Leon”. Många minns och älskar honom för: -
”Det är typ en vintersport” ”Menar du som is typ?” ”Kanske?”
...rollen i Cool Runnings, berättelsen om ett jamaikanskt boblag.
― Jag vill göra minnesvärda saker.
Ett av de mest minnesvärda är Robert Townsends film The Five Heartbeats -
från 1991 om en påhittad 60-tals R&B grupps början och slut.
Leon spelade J.T. - en kvinnokarl på turné.
― Vad pågick i Leons liv under inspelningen av The Five Heartbeats?
― Ja, vad pågick i mitt liv?
Jag gjorde karriär i Hollywood.
Jag hade roligt och fick många jobb.
Det var verkligen en unik upplevelse att få jobba med Robert Townsend -
och resten av teamet. Jag blev introducerad -
och delaktig i ”Black Hollywood”.
Det kändes som att vi höll på att skapa något minnesvärt.
― Du visste redan då att den skulle bli speciell?
― Vi tyckte det ― den kändes alltid speciell och när den gick så bra -
hos 20th Century Fox, till och med bättre än ”Ensam Hemma” -
blev vi kringflugna i privatplan och vi syntes mycket i media.
Alla förväntade sig att den skulle bli en hit!
Denna musikfilm är fritt baserad på artisters liv och legendariska -
band så som The Dells, The Temptations och The Four Tops.
― Vilken respons fick ni från musikbranschen?
I grund och botten satte ni ju ihop många olika berättelser -
för att visa hur svarta artister hade det under den eran?
Vad tyckte artisterna själva? Minns du något särskilt?
― Musikernas respons har varit fenomenal -
särskilt från bandmedlemmar från den tiden och även nu.
De säger att det var som att jag berättade deras historia.
Det är många musikers berättelse på många olika vis.
Alla banden från den tiden...
Man kunde få lite lustiga blickar för de kanske trodde att materialet var stulet.
Men musikerna älskade filmen The Five Heartbeats.
De älskade brödraskapet och att gruppen spelade ihop sig.
Det älskade verkligen förhållandet mellan min karaktär -
och Robert Townsends karaktär Duck - J.T. och Duck -
den där vekliga kärleken som man har i familjen -
som är så påtaglig, speciellt mellan oss afroamerikanska män.
Den sortens vänskap och kärlek visas inte tillräckligt på filmduken.
Den som vi alla har i våra liv och är beredda att dö för.
Det visas inte tillräckligt. ― När jag ser dig så tänker jag på -
"let's do shy brother" rutinen. ― Vet du hur många gånger -
man kommer fram till mig och säger så?
Då tänker jag: ”Med vem, jag ser inga kvinnor!”
― Filmen har ett mycket hoppfullt slut - jag tänker på kyrkoscenen.
Detta återlösande - att man trots berg och dalar ändå kan överleva -
och få påbörja ett nytt kapitel.
Tycker du att det var meningsfullt och nödvändigt att avsluta filmen så?
― Det är en av de sista scenerna och ja, jag tycker den var mycket viktig.
Varje rollfigur i berättelsen tjänar sitt syfte - han gör sin resa.
I bra filmer följer vi olika rollfigurer i en ensemble.
Berättelsen om Eddie King Jr:s fall från storhet -
och även sig själv - från ett liv som han säkert hade velat leva.
Att se att det finns en möjlighet att gå vidare -
och att komma förbi och få ett liv efter detta -
är något vi alla eftersträvar. Vare sig det gäller vårt liv, vår tro -
eller vad som helst. Vi hoppas på att kunna gå vidare -
oavsett vad som slagit ner oss. ― Vad betyder tron för Leon?
Vad är det som är viktigt med den?
― Jag har ända sedan jag var en liten pojke varit kristen -
och jag har gått i kristna friskolor så tron är grundläggande för mig.
En grund som varje morgon ger mig hopp om så många saker.
Inte så mycket det jag fått i kyrkan utan mer det som livet har lärt mig.
Men den har gett mig grunden att alltid se ljust på saker.
Att alltid tänka att den finns där för mig.
Det har jag trott ända sedan jag var liten. Där står jag.
― Jag måste erkänna att filmen The Five Heartbeats är en favorit.
Nu ska vi få höra från en av våra producenter ― Simisola Okai.
Hon har några pärlor av vishet ur: ”Lärdom från en bibelkaraktär.” Simi.
― Tack Muyiwa. Vi kan lära oss mycket från Isaks son Esau.
1 Mos 25 beskriver hur han sålde sin födslorätt för en stuvning.
Mina afrikanska vänner att en ogbono- och egusisoppa kan vara frestande.
Men är den värd hela din framtid? Det vi kan lära från denna berättelse -
är att aldrig fatta ett viktigt beslut när känslorna stormar - hunger -
ensamhet, fylla eller vredesmod. Bibeln säger att Esau var utsvulten -
och Jakob utnyttjade hans svaghet och lyckades stjäla han födslorätt.
Vi har också en fiende i djävulen som bara väntar på en möjlighet att stjäla -
inte bara din förstfödslorätt utan ditt liv.
1 Petr 5:8 säger: ”Var nyktra och vakna. Er fiende -
djävulen går omkring som ett rytande lejon och söker efter någon att sluka.”
Jes 28:16 säger ”Den som tror... behöver inte fly.” (skynda, eng.)
Även om det känns som att du ska dö av hunger -
ge inte upp utan vänta på att Gud ska infria sitt löfte. Muyiwa.
― Tack Simi. Efter pausen kommer Grammy-vinnaren, producenten -
och legendariske basisten Andrew Gouché hit.
Härnäst
Vändpunkten
Bibeln säger: ”Anden själv vittnar med vår ande att vi är Guds barn.”
När du vandrar genom livet kom ihåg att Gud -
din Fader går bredvid dig för att älska, beskydda och lära dig.
Ta dig tiden att lära känna din himmelske Fader.
Han vill dela sitt hjärtas kärlek med dig.
― Välkommen tillbaka. Andrew Gouché världsberömd basist -
musikalisk ledare, producent och kompositör. Han har arbetat med -
några av industrins största namn och skrivit musik som alla har diggat till.
Nu har han släppt sitt debutalbum som heter: We Don't Need No Base.
Vi välkomnar Gouché. Hur står det till?
― Det är en ära att få vara här. ― Jag har en uppgift till dig.
Du brukar ju göra riskfulla och svåra saker. Försök att uttala mitt namn: -
Oluwaleomueleyiwa Adebayo Olare- waju Ishola Omu Erin Ti Jogan Ola.
― Det blir nog svårare än något jag någonsin har spelat.
Jag tänker kalla dig Herrn. ― Vissa kallar mig Jeff.
I London där säger de ”O-ey”! Du har ju en egen CD nu men vi -
kan väl prata om din resa genom musiken?
Du har ju gjort musik i över 40 år, fascinerande. Berätta lite om -
sångerna vi känner till. Du behöver inte berätta om kyrkosångerna.
― Det är lustigt, men när jag får den frågan och hör mig själv svara -
då tänker jag: ”Det här måste vara lögner! Du har inte gjort allt det där.”
En stor sak är att jag sjöng på Michael Jacksons "Man in the Mirror".
― Häftigt! ― Men jag gillar att börja från början.
Jag var med i kören i pastor James Clevelands kyrka på 70-talet.
Det var där jag började. Jag var 14 år när jag såg -
Larry Graham & Graham Central Station i TV-programmet Soul Train -
och sedan bad jag min mor om en bas ― som jag sedan fick i julklapp.
På den tiden bodde James basist i New York och jag i Los Angeles -
där han hade sin kyrka så James brukade låta mig sitta vid sidan -
för att lära mig låtarna. Jag brukar vilja påpeka att det är hans förtjänst.
Jag började spela med James Cleveland på 70-talet och sedan...
― Du lärde dig alltså på gehör? ― Helt och hållet.
― Du var aldrig frestad att sjunga, för du har en fantastisk röst.
― Det är lite roligt för jag började som sångare men det som hände var -
att jag fick arbeta med de största sångarna i branschen -
så jag inte behövde sjunga. Alla omkring mig var så bra så jag slutade.
Jag spelade ju med Andraé, James, the Hawkins Family och the Winans.
― Du menar alltså den legendariske Andraé Crouch. Men får jag fråga: -
Hur går man från att vara ett barn som gillar musik -
och vill spela ett instrument till att spela tillsammans med de stora?
Söker man på ditt namn på google kommer namn som Kirk Franklin -
och Michael Jackson upp. Hur lyckades du med detta?
― Jag minns att jag som barn funderade... Jag var inte bra på sport -
så jag funderade över vad jag skulle göra med mitt liv.
Att spela bas förändrade mitt liv. När jag upptäckte elbasen tog det -
bara ett år innan jag fick spelningar. Det var naturligt för mig.
Min mor ska ha en eloge för jag kan minnas hur jag var hemma -
och gjorde en massa oljud med basen men hon sa aldrig åt mig att sluta.
Hon såg hur entusiastisk och beslutsam jag var.
Så efter ett år fick jag spelningar och jag tror att när det handlar -
om musik så handlar det om att vara på rätt plats i rätt tid.
Jag är född och uppvuxen i LA och behövde inte som andra flytta dit.
― Jag vill gärna fråga dig om din Jesus-berättelse. När människor -
pratar om musik, rock'n'roll hör man alltid ”sex, droger och rock'n'roll” -
men så har vi dig. Jesus är en del i ditt vittnesbörd, hur passar Han in?
Fanns det ögonblick då du tappade fokus för att sedan finna Honom igen?
― Ja, det skulle man kunna säga. Jag har aldrig varit den som blir -
övertalad att göra saker, jag gick aldrig med strömmen.
Jag var inte en som hängde på även om jag såg saker visste jag -
att jag inte ville göra det. Jag blev frälst under Manpower.
Visst, jag spelade, jag gick i kyrkan och allt det där.
Min mor spelade keyboard och sjöng i kyrkan, min morfar -
var pastor så jag visste hur man skulle bete sig.
Men jag gick på Manpower 1997 och då förändrades hela mitt liv.
― På din skiva - "We Don't Need No Bass," kan jag -
föreställa mig att du får med 40 år av erfarenhet, känslor och även din tro.
― Ja, skivan är bokstavligen en massa ögonblick från min livserfarenhet.
Den inleds med James Clevelands sång, den som jag ska spela sedan -
I Don't Feel No Ways Tired - som jag.. ― ”Ingen sade vägen blir enkel.”
― Ja. Jag spelade in den tillsammans med James 1983...
― Vänta lite. Du nämner alla dessa namn, men du ser inte ut att vara -
äldre än 33. Hur kan du jobbat med alla dessa om du är så ung?
― Nja, min äldsta son är 37. ― Ja. Vad det nu än är du dricker -
kan jag få några lådor av det med mig tillbaka till London?
― Har du någonsin märkt att du kan -
se skillnad på frälsta och ickefrälsta?
De frälsta ser piggare ut, inte lika slitna. Men jag har aldrig druckit -
eller rökt. Inte något sådant. Det kanske har något med saken att göra.
― Vet du vad, tiden är slut så jag måste avbryta dig. Men tack!
― Efter pausen: En pojkes liv hänger på en skör tråd -
efter att han fallit ner i en frusen damm.
― Efter en snabb bedömning insåg vi att hans hjärta inte slog -
och vi började genast med HLR.
Just då såg jag inte en död tvååring.
Det fanns liv i hans ögon.
Vändpunkten
När stormen kommer är det ute med den ogudaktige -
den rättfärdige har en evig grundval. Ords 10:25
Vändpunkten
― Välkommen tillbaka. Tvåårige Gardell Martin föll -
ner i en frusen damm när han lekte på gården.
När han hittades hade han ingen puls i hela 101 minuter.
Då hände ett mirakel. Se här.
Den 11 mars 2015 minns Rose Martin väl. Tre av sönerna lekte -
vid bäcken som går genom deras trädgård i Mifflinburg, Pennsylvania.
― Det var en av årets första varma dagar, ett uppenbart skäl -
för barnen att vilja vara utomhus. Maten var klar och jag skulle just -
kalla in dem då jag hörde ett blodisande tjut.
Det kom från hennes son Greg. Tvååringen Gardell var borta.
De insåg inte att han hade fallit i den isande, överfulla bäcken.
Efter det att Rose och hennes sex andra barn hade genomsökt -
hela den 12 kvadratkilometer stora gården ringde hon 911.
Hon ringde också maken Doyle som befann sig tre timmar bort.
― Vi visste att vi inte kunde göra något mer. Jag visste att hjälp var på väg.
Barnen bara grät och jag samlade dem kring mig och vi bad -
att Gud skulle hjälpa oss vara lugna och att någon skulle hitta Gardell.
Denne någon blev en granne som hjälpte till att leta.
Han hittade Gardell längre nedströms fast i ett staket.
Han bar barnets livlösa kropp upp på vägen samtidigt som -
räddningstjänsten kom på plats. Anthony Pirraglia var först fram.
― Efter en snabb bedömning insåg vi att hans hjärta inte slog -
och vi började genast med HLR.
Just då såg jag inte en död tvååring.
Det fanns liv i hans ögon.
Men han visste att det var en kamp mot klockan. Gardell fördes -
till sjukhus i den närliggande staden Lewisburg. Dr Frederick Lapp var -
den som fortsatte med HLR och försökte värma upp pojkens kropp.
― Skoningslöst. Vi läser om fall under läkarutbildningen med allvarlig -
nedkylning där det är ett sällsynt undantag att patienten överlever.
På vägen dit fick Rose veta att Gardell måste flygas till -
Geisinger Hospital - center för traumavård i Dannville, Pennsylvania.
― Det kändes som att Gud gång på gång sa: ”Överlämna honom till Mig.”
Och när allt kommer omkring hade jag inget val. Det stod bortom min makt.
Ambulansvårdare Parriglia och sjukvårdare Howie Mast -
som båda svarat på larmet väntade på flyget.
― Jag sade den kvällen att det krävdes ett mirakel för att han skulle överleva.
På Geisinger fortsatte man med HLR. Det var över en timme sedan Gardell -
hade någon puls och det var svårt för dr Richard Lambert att sätta dropp.
― HLR:en var så effektiv att lille Gardell studsade omkring -
allt för att vara säkra på att hjärtmassagen fungerade.
Jag var tvungen att stoppa dem en kort stund så jag kunde sätta nålen.
Det fanns ett annat bekymmer. Gardells blods pH-värde hade -
blivit surt - ett tecken på syrebrist vilket oroade dr Frank Maffei.
― Det var det lägsta värde jag har sett och jag minns hur jag tittade -
på dr Lambert och sa: ”Det är 6,5. Nu är det illa.”
Vid det här laget bad man i Martins församling -
och andra kyrkor i centrala Pennsylvania anslöt sig till dem.
På väg mot Geisinger hade Rose inte hört något om Gardells tillstånd.
― Det är många saker som far genom tankarna. Om livet någonsin kommer -
återgå till det normala. Man inser att det finns de som har -
förlorat sina barn, det är en verklighet men den gäller alltid någon annan.
När Rose kom fram fick hon veta att Gardell inte svarade på behandlingen.
Han var på kirurgen för att kopplas till en hjärt-lungmaskin.
Det var hans sista chans. Men när kirurgen just skulle börja -
sade doktorerna Maffei och Lambert att han skulle vänta.
― När kirurgen var skrubbad och redo att påbörja operationen -
gjorde vi en sista pulskoll.
Teamet slutade ge HLR.
― Vi hade inte bara en puls -
utan en puls som tydde på ett hjärta som återhämtade sig.
Det var ett gott tecken, men Gardell hade varit utan puls -
i 1 timme och 41 minuter och läkarna var mycket oroliga för hjärnskador.
Då visade Gardell att det fanns hopp.
― ”Barnet försöker öppna ögonen.” Vi klamrade oss fast vid detta hopp.
Gardell blev bättre mycket fortare än vad läkarna hade hoppats.
― Han blev bättre och bättre. Hans återhämtningstempo var fantastiskt.
Två dagar senare fick han åka hem.
― Vi gick från chock och ovisshet till ett rus.
Det var så overkligt!
På bara några veckor lekte Gardell åter med sina syskon i trädgården.
Han kommer troligtvis inte kommer minnas hur nära det var -
men det kommer andra att göra.
― När jag tänker på Guds närvaro i det här -
har jag svårt att tro att det bara var en slump.
― Han var enligt våra definitioner död i 1 timme och 41 minuter.
Att han ens överlevde, med hjärnan i behåll -
måste krediteras till ett gudomligt ingripande. Man bara måste.
― Inse hur mäktig Gud är! För oss är det inte ens en fråga -
ifall det var ett bönesvar.
― För Gud är allt möjligt. Till dig och alla experter omkring dig: -
Saker i ditt liv kan verka döda, men jag tror att Gud kan återställa dem.
Det gör Han genom sitt Namns kraft. Han svarar på vår bön.
Vi ber tillsammans att Han ska göra det omöjliga så ska Han göra det.
Himmelske Fader, vi kommer till dig denna morgon -
eftermiddag, kväll och vi ber Dig -
att återuppliva de saker som är döda.
Viktiga saker som vi tror är omöjliga.
Det som min bror, syster eller vän räknar som dött -
talar vi liv i nu. Vi befaller det i Jesu Namn att leva.
Vi ser till Dig för att se livstecken.
Nu, genom kraften i Jesu Namn.
Tack för att Du andas liv i det.
Tack för att du åter skänker oss glädje i våra liv. Amen.
Bad du med mig låt oss veta det.
Kontaktinformationen kommer i pausen. Stanna kvar.
Vändpunkten
Psalm 103:13 säger: ”Så som en far förbarmar sig över barnen -
så förbarmar sig Herren över dem som vördar honom.”
Med vördnad, tillbedjan och fruktan.
Ta dig tiden att lära känna din himmelske Fader.
Han bryr sig om dig och vill dela sitt hjärtas kärlek med dig.
― Välkommen tillbaka. Det var allt för denna gång.
Glöm inte att twittra dagens fras: #inteaventillfällighet.
Vi avslutar med Andrew Gouché som ska framföra No Ways Tired.
Vi på vändpunkten säger hej då och Gud välsigne dig.
Jag är inte trött alls
Jag har kommit för långt från den plats där jag började
Ingen berättade för mig
Att vägen skulle vara lätt
Och jag tror inte
att Han fört mig så här långt för att lämna mig
Vändpunkten
Översättning: Carl Ahl Himlen TV7