Tulossa Käännekohdassa: -
Hän huusi minulle ja kirosi minua. Hän sanoi: "Sinusta ei tule mitään.
Olet kuollut minulle." Sitten hän löi minua.
TOIVO
VOITTO
ELÄMÄ
KÄÄNNEKOHTA Ilman rajoja
Hei! Tervetuloa Käännekohdan pariin. Aloitetaan sanonnalla Nigeriasta.
"Se joka muistaa toisia, muistaa myös Luojansa".
Viisaita sanoja. Jeesuskin sanoi: "Minkä olette tehneet -
yhdelle näistä vähimmistä, sen te olette tehneet minulle."
Tuottaja Holly Flood istuutui Serita Jakesin ja tämän tyttären seuraan.
Äidin ja tyttären tiimi loi sillan sukupolvien yli -
tavoittaakseen kaikenikäiset naiset.
Serita Jakes on palvellut miehensä, piispa T.D. Jakesin rinnalla 30 vuotta.
Hän on puhunut tuhansille naisille monesti oman kokemuksensa kautta.
Nykyisin hän ja hänen tyttärensä Sarah rohkaisevat naisia, -
jotka tahtovat vapautua kärsimyksestä.
Viime kerralla puhuimme irti päästämisestä, -
kivun ja kokemamme tuskan ylittämisestä.
Puhuimme veljesi murhasta, joka tapahtui, kun olit teini-ikäinen.
Emme oikein ehtineet puhua siitä, -
miten sinä selviydyit siitä ja miten käsittelit kokemasi surun ja tuskan.
Suru on prosessi. Koskaan ei tiedä, milloin prosessi on ohi.
Tulee hetkiä, jolloin tuntuu, että on jälleen takaisin prosessissa.
Olen havainnut, että ylistyksen ja palvonnan kautta...
Minulle oli puhdistavaa itkeä ja palvoa -
ja viedä kipuni ja suruni ylimmälle Parantajalle.
Olen menettänyt äitini, veljeni, isoäitini ja ystäviäni matkan varrella.
Olen havainnut, että ylistys ja palvonta ovat ainoat asiat, joilla selviän.
Rukouksessa tiedän, että Jumala tietää kaiken.
Hän tietää, mitä tulee tapahtumaan.
Jos kehitän Häneen läheisen ja henkilökohtaisen suhteen, -
Hän pitää aina sydäntäni kämmenellään ja pullottaa kyyneleeni.
Käytit sanaa prosessi. Moni sanoo parantuneensa -
kuin olisi jo parantunut. Onko se niin?
Raamatussa spitaaliset parantuivat mennessään.
Eivät he tienneet, missä vaiheessa he paranivat kokonaan.
He vain näkivät, miten jäseniä tuli takaisin.
Paranemisen prosessissa ei voi sanoa tarkkaan, milloin siihen käy.
Joskus tuntuu kuin kävelisi sumun läpi.
Tuntuu kuin olisi selvinnyt siitä läpi, -
ja sitten jokin muistuttaa siitä henkilöstä tai tilanteesta, -
ja huomaa elävänsä uudestaan sitä hetkeä.
Kymmenestä parantuneesta vain yksi palasi kiittämään.
Parantumisprosessi on valmis silloin, kun palaa kiittämään Parantajaansa.
Aamen. Sarah, on varmasti vaikeaa olla kuuluisan pastorin tytär.
Kaikilla on paljon odotuksia.
Vaikeinta oli seurakunnassa, koska kotona vanhempamme olivat -
aivan samanlaisia kuin kaikkien muidenkin vanhemmat.
Meillä oli tavallinen lapsuus, -
kunnes huomasimme jossakin: "Vau, kaikki tuntevat isämme."
Opimme päivittäin, keitä olemme, ja kuljimme oman matkamme -
Kristuksen luo. Olen kiitollinen siitä, ettei meitä pakotettu.
Emme alkaneet inhota seurakuntaa. He antoivat meidän kasvaa asemaan -
omaan tahtiimme. Vaikka Hän oli kutsunut isän, -
me emme välttämättä olleet valmiit kutsulle. He kunnioittivat sitä.
Kun olit 14-vuotias, havaitsit olevasi raskaana.
Pastorin lapsena se oli varmasti entistä vaikeampaa. - Niin oli.
Mikä oli suurin pelkosi?
Pelkäsin sitä, kykenenkö nousemaan tilanteen tasalle.
Olla vanhempi. Kasvaa itse mutta silti ottaa rauhallisemmin.
Pelkäsin eniten sitä, että mokaan.
Opin tuntemaan vanhempieni Jumalan.
Opin sen oman kamppailuni kautta, en pakosta. Olin viimein tilanteessa, -
jossa kukaan muu kuin Jumala ei voinut pelastaa eikä auttaa minua.
Monin tavoin raskaus toi minut lähemmäs Jumalaa. Tarvitsin Häntä.
Kävit viime vuonna läpi tuskallisen avioeron. Mitä opit kivusta -
ja mitä voit kertoa katsojille kipeistä kokemuksista selviytymisestä?
Raskauden ja avioeron kautta opin, että ne läksyt kehittyvät jatkuvasti.
Jotakin oppii kuukaudessa ja vuoden kuluttua oppii yhä samasta asiasta.
Olen kiitollinen, että opin niistä yhä ja kirjoitan niistä kirjaani.
Arvokkaimpia opetuksia on ollut se, ettei tuskaa pidä välttää.
Monesti tahdomme vain näyttää iloista naamaa, jatkaa eteenpäin -
ja teeskennellä, ettemme vuoda verta. Mutta vasta kun tajuaa, -
että vuotaa verta, Pelastajamme ja lääkärimme voi parantaa.
Piti tunnistaa, miksi minuun sattui ja missä asiat menivät pieleen.
Miten tulla paremmaksi? Ennen kuin tunnistaa kivun lähteen ei voi parantua
Kauneus on siinä, että työstin itseäni parantuakseni.
Kohtasin kivun ajan kanssa ja kasvoin siitä.
Puhuimme surusta ja kivusta. Jokainen samastuu niihin tilanteisiin.
Miten me voimme Kristus-ruumiin jäseninä auttaa niitä, joihin sattuu?
Miten voimme edes vahvistaa toisiamme?
Meidän pitää alkaa keskittyä enemmän perheisiimme, -
palata perheidemme perinteisiin tavoitteisiin ja tarkoituksiin -
ja perheidemme parantumiseen. Kun ne paranevat, seurakunta paranee.
Jos seurakunta parantuu, yhteisöt parantuvat ja sitten kansat ja maailma.
On lakattava olemasta niin kriittisiä ja tuomitsevia.
Meillä kaikilla on menneisyys, josta emme ole kovin ylpeitä, -
mutta se oli osa matkaamme.
Me kaikki olemme Jumalan lapsia ja meillä kaikilla on tarina.
Tässä elämänvaiheessa koen olevani elämäni myöhäisessä syksyssä.
Minulla ei ole aikaa typeryyksille.
Minulla ei ole aikaa pelata mitään eikä minulla ole aikaa loukata ihmisiä.
Tahdon rakastaa ihmisiä. Tahdon rakastaa Sarahin sukupolvea.
Olen isoäiti. Minun täytyy antaa tietoni eteenpäin -
ja käyttää energiani ja voimani siihen, että tästä tulisi parempi paikka heille.
Inspiroivaa! "Kahden on parempi kuin yksin, -
sillä heillä on vaivannäöstänsä hyvä palkka."
Kuten rouva Jakes sanoi, rakastaminen on pääasia.
On aika kuulla teistä katsojista. Simi kertoo päivän Facebook-kysymyksen.
Winnie Ugandasta sanoo: "Tahtoisin puhua Ruutista ja Booaasta.
Onko naisen sopivaa tehdä aloite suhteessa -
Herran johdatuksen mukaan?"
Herran johdatuksen mukaan...
Minun kantani on se, että "joka vaimon löysi, se onnen löysi".
Se lienee vanhanaikaista. Mitä Simi ajattelee?
Olen samaa mieltä. Ruutin tarinassa Booas näki hänet.
Booas teki aloitteen suhteessa.
Ruut oli asettunut löydettäväksi, mutta Booas etsi hänet.
Usko Jumalaan ja luota, että kun teet Hänen työtään, -
Hän tuo oikean henkilön ajan myötä. Kiitos, Simi.
Katkon jälkeen tapaamme laulajan, jonka musiikkityyli on odottamaton.
Selitämme katkon jälkeen.
Olen vahva mutta murrun
"JOS EI NISUN JYVÄ PUTOA MAA- HAN JA KUOLE, NIIN SE JÄÄ YKSIN;
MUTTA JOS SE KUOLEE, NIIN SE TUOTTAA PALJON HEDELMÄÄ.
JOKA ELÄMÄÄNSÄ RAKASTAA, KADOTTAA SEN; -
MUTTA JOKA VIHAA ELÄMÄÄNSÄ TÄSSÄ MAAILMASSA, HÄN ON -
SÄILYTTÄVÄ SEN IANKAIKKISEEN ELÄMÄÄN." - JOH. 12:24―25.
Tervetuloa takaisin. Seuraavan tarinan naisella on kaunis ääni, -
ja hän on tehnyt vaikutuksen musiikkialalla.
Entistä suuremman vaikutuksen on tehnyt hänen genrevalintansa.
Vuonna 2012 hänen äänensä alkoi kavuta Euroopan listoja.
Nyt se nousee myös kotona USA:ssa, eikä hänen lahjojaan voi kiistää.
Mutta Adrianna Freeman on harvinaisuus kantrimusiikin alalla.
Kantrimusiikki.
Voisin kysyä, ketkä ovat mustia naisroolimallejasi kantrissa?
Ei niitä ole.
Se oli vaikeaa lapsena, koska isäni piti kovasti kantrista.
Se oli ennenkuulumatonta afroamerikkalaisissa kodeissa.
Lauleskelin kantrilauluja, ja ihmiset kummastelivat sitä.
Minusta se oli vain hyvää musiikkia.
Adrianna alkoi laulaa perheen tilalla Floridan Tallahasseessa 4-vuotiaana.
Ensimmäinen keikka oli 8-vuotiaana maaseutumarkkinoilla.
Lauloin "Yellow Rose of Texas" ja ihmiset pysähtyivät ja toivat hedelmiä.
Sen jälkeen isä sanoi: "Nyt tiedän, miten saada ihmiset ostamaan!"
Hän pisti minut laulamaan joka viikonloppu.
Isä maksoi tytölle mehujääpuikoilla ja kanalla. Adrianna varttui laulaen, -
ja kiinnitti kantritähden, Alabaman Teddy Gentryn huomion.
Hän sanoi: "Sinä tahdot siis kantrilaulajaksi."
Ajattelin, että tässä sitä mennään ja sanoin: "Tahdon."
"Se vaatii kovaa työtä. Se ei tule tarjottimella."
"Tiedän, että se on vaikeaa." - "Hyvä, laulapa jotakin."
"Mitä? Nytkö?" Tapasimme vasta. Hän sanoi: "Niin, nyt."
Adrianna sai paikan Gentryn "Best New Nashville" -levykilpailussa -
ja voitti!
Menestys kantrissa ei ole ollut helppoa.
Kovin isku tuli kaksi vuotta sitten, -
kun kauan odotettu levysopimus tuli ja meni.
Itkin työmatkalla. Kyynelet nousevat nytkin silmiini. Se oli niin musertavaa.
Jumala laittoi sydämeeni laulun. Laulan sen teille.
"Tapahtukoon tahtosi, Herra.
Tapahtukoon tahtosi.
Ei minun vaan Sinun tahtosi, Herra.
Sinun tahtoasi rukoilen."
Adriannan itsenäinen projekti kapuaa tasaisesti listoilla.
Ensimmäinen musiikkivideo -
on vanginnut ihmisten katseiden lisäksi heidän sydämensä.
"Just a Girl" kertoo lasten hyväksikäytöstä ja laiminlyönnistä.
Toivon, että video herättää tietoisuutta asiasta -
ja saa ehkä jonkun sanomaan: "Minun elämäni on tällaista.
Minun täytyy ryhdistäytyä ja katsoa lastani."
Laulu on nyt National Network for Youth -järjestön teemalaulu.
Järjestö auttaa karanneita ja kodittomia lapsia.
Tapasimme Adriannan yhdessä järjestön Washington DC:n taloista.
Sanoin itselleni ja Jumalalle: "Jos pelastan edes yhden lapsen, -
olen onnellinen." Uskon vilpittömästi, että vielä useampi lapsi pelastuu.
Se saa sydämeni hypähtämään.
Työ lasten parissa tekee Adriannan pitkästä matkasta menestykseen -
sen kaiken arvoista. Häntä ei haittaa olla harvinaisuus kantrin saralla.
Jumalan kanssa kaikki on mahdollista. Myös mahdoton.
Kun on yksi "kyntäjistä" alalla, saa aina kohdata vastustusta.
Kukaan ei sanonut, että kyntäminen olisi helppoa. Jonkun pitää tehdä se.
Älä pelkää olla uranuurtaja. Kuulet vielä Adriannasta.
Muista, että näit hänet täällä ensin.
Tulossa poika, jonka isä löi häntä, heitti hänet kadulle ja jätti kuolemaan.
Kuulette hänen riipaisevan selviytymistarinansa katkon jälkeen.
Sanoin: "Herra, tulevaisuuteni on täynnä pimeyttä.
Minua ei ole rakastettu koskaan.
En käy koulua. Minulla ei ole tulevaisuutta." Itkin.
"HÄN VALMISTAA SATEEN MAALLE; -
HÄN KASVATTAA RUOHON VUORILLE.
HERRA MIELISTYY NIIHIN, JOTKA HÄNTÄ PELKÄÄVÄT, -
JOTKA PANEVAT TOIVONSA HÄNEN ARMOONSA. - PS. 147
En voi unohtaa, mitä olet tehnyt puolestani
Muyiwa ja Riversongz -yhtyeen voi varata konserttiin tai tilaisuuteen -
ruudun numerosta tai sivulta www.riversongz.com
Seuraava mies tuli äitinsä hylkää- mäksi ja isänsä kaltoinkohtelemaksi.
Teini-ikäisenä hän oli pahoinpidelty ja koditon.
Hän kertoo tarinansa selviytymisestä, anteeksiannosta ja lunastuksesta.
Tariku Fufan elämä alkoi kärsimyksellä.
Hänen äitinsä hylkäsi hänet 1-vuotiaana -
ja hän asui kolmen äitipuolen ja 12 veli- ja siskopuolen kanssa.
Hän tunsi olevansa yksinäinen lapsi, jota ei rakasteta.
Lisäksi hänellä oli paha astma.
Olin mitä vähäosaisin poika, huonovointinen lapsi.
Jos kulttuurissamme jollakulla ei ole äitiä rinnalla -
eikä täyssisaruksia, isä ei kunnioita häntä koskaan.
Varhaislapsuuteni oli täynnä vaikeuksia -
ja kaltoinkohtelua.
Se oli yksinkertaisesti täynnä pimeyttä.
Hänen veljensä tuli uskoon ja kertoi hänelle Jeesuksen rakkaudesta.
Tariku otti Jeesuksen sydämeensä. Se muutti hänen elämänasenteensa.
Rukoiltuani tunsin ensimmäistä kertaa rauhan.
Elämisen toivo tuli myös elämääni.
Tarikun isä ei innostunut pojan uudesta uskosta.
Hänen veljensä hylkäsi kristinuskon.
Tarikusta tuli kotinsa ainoa kristitty.
Isäni usko oli sekoitus jonkinlaista kristinuskoa, -
joitakin uskomuksia islamista, -
traditionaalista afrikkalaista uskontoa -
sekä noituutta ja satanistisia asioita.
Ne kaikki olivat hänessä sekaisin.
Hän vihasi ― henki hänessä vihasi minua. Se vihasi Kristusta minussa.
Eräänä yönä viha kiehahti.
Isä tuli huoneeseeni äitipuoleni kanssa.
Hän käski minun nousta, mutten kyennyt astman takia.
Hän tarttui minua oikeasta korvasta ja äitipuoli vasemmasta -
ja he raahasivat minut olohuoneeseen, -
missä kaikki veli- ja siskopuoleni odottivat.
Hän sanoi: "Tariku, saat valita: Jeesus vai perheesi?"
Sanoin: "Isä, valitsen Jeesuksen."
Hän sanoi: "Tiedätkö, mitä valintasi tarkoittaa?
Jos valitset Jeesuksen, -
heitän sinut ulos kodistani kadulle, missä kuolet astmaasi."
Sanoin: "Isä, vaikka se tarkoittaisi kuolemaa, valitsen Jeesuksen."
Sen sanottuani hän huusi minulle ja kirosi minua.
Hän sanoi: "Sinusta ei tule mitään. Olet kuollut minulle."
Hän hakkasi minua ja äitipuoleni hakkasi minua.
Sitten myös veli- ja siskopuolet. He yllyttivät isää: "Isä, tee se!"
Tariku asui kolme vuotta kaduilla. Hän sai töitä kokkina, -
mutta kerran savu pahensi hänen astmaansa niin, että hän oli kuolla.
Saatoin tuskin hengittää.
Astma todella kalvoi minua. Haistoin kuoleman.
Menin keittiöstä ulos auringonpaisteeseen.
Osoitin sormellani aurinkoa ja sanoin: -
"Herra, eikö tämä ole sinun aurinkosi? Se antaa valoa kaikille paitsi minulle.
Tulevaisuuteni on täynnä pimeyttä. Minua ei ole koskaan rakastettu.
Herra, en käy koulua. Minulla ei ole edes tulevaisuutta."
Itkin ja itkin.
Sillä hetkellä itkiessäni kuulin -
Herran hiljaisen äänen sydämessäni: -
"Tariku, poikani, älä itke. Et ole vailla apua.
Vien sinut yliopistoon. Suoritat tutkinnon, -
ja sen jälkeen lähdet julistamaan evankeliumia kaikkialle maailmaan."
Kolmen kuun kuluessa Tarikun astma parani ihmeellisesti.
Hän työskenteli kolme vuotta vartijana voidakseen opiskella.
Eräänä päivänä tapahtui jotakin uskomatonta.
Isä ilmaantui paikalle kuin salama kirkkaalta taivaalta.
Hän sanoi: "Onko tämä oikea Tariku vai näenkö minä aaveen?"
Sanoin: "Isä, olen poikasi Tariku."
Hän sanoi: "Mitenkäs astma?"
Pysähdyin ja muistutin häntä: -
"Isä, kuusi vuotta sitten jätit minut kuolemaan.
Et koskaan välittänyt minusta.
Mutta Jeesus hyväksyi minut.
Jeesuksesta tuli isäni ja äitini.
Kaikki mitä elämässä tarvitsin, minulle Hän oli riittävästi.
Hänen takiaan olen elossa.
Kerroin lisäksi, miten Jumala paransi minut astmasta, -
eikä isä voinut pidätellä kyyneliään.
Hän itki ja sanoi: "Poika, annatko minulle anteeksi?"
Etiopialaisessa kulttuurissa on epätavallista, että isä pyytää anteeksi.
Sanoin: "Isä, annan anteeksi, koska seuraan Jeesusta, -
joka antaa anteeksi. Hän antoi minunkin syntini anteeksi."
Hän levitti kätensä ja halasi ja suukotti minua.
Hän sanoi: "Poika, rakastan sinua."
Vau! Se oli elämäni ihanin hetki.
Tarikun isä pyysi hänet kotiin.
Hän tapasi jälleen perheensä ja johti heidät kaikki Jeesuksen seuraajiksi.
Tariku tapasi myös äitinsä, jonka hän johdatti uskoon.
Lopulta myös hänen isänsä tuli uskoon.
Nykyisin isä on rukoustoverini. Hän rukoilee puolestani paljon.
Yliopistossa Tariku johti kristillistä opiskelijaliikettä, -
joka kasvoi 5 vuodessa yli 7 000 opiskelijaan.
Vaimonsa Buzin kanssa hän työskentelee CCC-järjestössä -
ja valvoo 24 maan kampuksia.
Sanon aina: "Herra, kuka minä olen, -
että annat vastuulleni kaikki nämä maat?"
Olin ennen yksi niistä lapsista, joilla ei ollut mitään toivoa, -
mutta tänä päivänä kosketan ihmisten elämää kaikissa näissä maissa.
Ymmärrän, miksi Jumala vei minut kaiken sen läpi.
Joka kerta kun kerron todistukseni ihmisille, -
näen, miten opiskelijat parantuvat emotionaalisesti.
Näen, miten ihmisten ongelmat korjaantuvat.
He luottavat: "Jos Jumala auttoi Tarikua, Hän auttaa myös minua."
Ihmeellinen tarina.
Jumala näkee sinut ja Hän auttaa sinua silloinkin kun on vaikeaa.
Hän auttaa juuri nyt. Älä väsy tekemään hyvää.
Anteeksianto voi eheyttää suhteet.
Jumala on uskollinen silloinkin, kun ei tunnu siltä.
Nyt et pysty ajattelemaan muuta kuin kuka sinua satutti ja miten pahasti.
Jos päästät Jumalan elämääsi ja päästät irti kivusta, -
Hän antaa sinulle kaiken, mistä olet unelmoinut.
Mutta tärkeimpänä Hän antaa ikuisen turvan, -
koska lopulta me kaikki kuolemme.
Minne menet silloin? Tiedätkö sinä sen?
Minä tiedän, ja tahtoisin sinut kanssani samaan paikkaan.
Se on rauhan paikka, missä Jeesus pitää huolta.
Pääset sinne, vain jos otat Jeesuksen sydämeesi.
Se tapahtuu rukouksella. Rukoillaan yhdessä.
Herra Jeesus, tahdon ikuisen turvan.
Tahdon rauhan, josta olen kuullut.
Tahdon kyetä antamaan anteeksi ja tahdon saada omat syntini anteeksi.
Avaan käteni, sydämeni ja elämäni Sinulle.
Anna anteeksi syntini. Tee minusta kokonainen.
Otan vastaan rakkautesi tänään. Aamen.
Valitettavasti ohjelma on tullut päätökseen.
Voit katsoa tarinoita osoitteesta turningpointzone.com.
Jätämme teidät Nathaniel Basseyn ja Enitan Adaban laululla "Imela".
Hei hei ja Jumalan siunausta!
Kun ajattelen hyvyyttäsi
Ja uskollisuuttasi päivittäin
Olen varma, etten omilla ansioillani -
saa sellaista rakkautta, jota annat
Olen kiitollinen armostasi
Olen kiitollinen laupeudestasi
Koska vuodatit itsesi
Laulan tämän laulun ylistykseksi
Imela! Imela! (Kiitos! Kiitos!)
Okaka Onyekeruwa (Suurenmoinen maailman Luoja!)
Imela! Imela! (Kiitos! Kiitos!)
Eze m Oh (Kuninkaani!)
Kuka olen, Herra... - Kuka olen laulamaan ylistystäsi?
Kuka olen palvomaan Sinua, Herra? - Kuka olen palvomaan Sinua?
Veresi saa minut muuttumaan
Ja loi tien...
Ja loi tien päästä valtakuntaasi
En koskaan voisi tulla läsnäoloosi
En voisi laulaa lauluasi - En voisi koskaan laulaa lauluasi
Mutta uhraus Golgatan puulla
On syy sille... - On syy sille, että voin huutaa tänään
Imela! Imela! (Kiitos! Kiitos!)
Okaka Onyekeruwa (Suurenmoinen maailman Luoja!)
Imela! Imela! (Kiitos! Kiitos!)
Eze m Oh! (Kuninkaani!) - Olet Herrani ja Kuninkaani
Korotan nimeäsi
Imela! Imela! (Kiitos! Kiitos!)
Okaka Onyekeruwa (Suurenmoinen maailman Luoja!)
Imela! Imela! (Kiitos! Kiitos!) - Kiitos Jeesus! Kiitos Herra!
Eze m Oh (Kuninkaani!)
Eze m Oh! (Kuninkaani!)
Suomennos: Maija Tuukkanen