Julen är en härlig tid för bra berättelser.
En favorit är "En julsaga" -
då Ebenezer Scrooge blir en ny människa -
efter att ha gjort en resa till julen då, nu och i framtiden.
Men idag har vi vår alldeles egen julsaga.
Just det, Holly. Du ska få tre förunderliga berättelser: -
En kidnappad man, en kvinna handikappad efter en olycka -
och en av producenterna berättar om sin jul-vändpunkt!
Det låter bra. Så stanna kvar och låt det bli en god jul!
HOPP
SEGER
LIV
GOD JUL
God jul, tack att du är med oss i vårt julavsnitt av Vändpunkten.
Du har hört sången "I'll be Home for Christmas". (Hem till jul)
En gäst vi hade för 2 år sen visste inte om det skulle bli så.
Det var då dr Dilip Joseph kidnappades av talibaner.
I december 2012 arbetade dr Dilip Joseph på en sjukvårdsklinik -
på afghanska landsbygden då han kidnappades av talibaner.
I flera dagar tvingades han vandra över de otillgängliga bergen -
mot okänt mål.
I gryningen dag 5 stormade USA:s Navy SEALS in i rummet -
där Joseph och en taliban låg och sov.
"Kidnapped by the Taliban" berättar om den skrämmande upplevelsen, -
den heroiska räddningen -
och varför han fortsätter hjälpa det afghanska folket.
Välkommen, dr Dilip, till Vändpunkten.
I boken "Kidnapped by the Taliban" skildrar du din upplevelse, -
men jag måste fråga dig: Vad gjorde du i ett område -
där du kunde bli kidnappad?!
Bra fråga. Jag arbetar inom Morningstar Development -
och har det övergripande ansvaret för all vår sjukvård i Afghanistan.
Det har jag gjort i drygt 5 år nu och fått resa fram och tillbaka -
och främst hållit seminarier för personalen på våra kliniker.
Innan du började var du medveten om riskerna?
Tänkte du då: "Jag gör det ändå - Herre, beskydda mig"?
Vår organisation har arbetat i landet i 18 år nu -
och tillsammans med afghanerna inom landet i 14 år -
och måste vara mycket noga med säkerheten.
Genom Guds nåd hade vi inte haft några säkerhetsproblem, -
så detta var faktiskt vår första incident under alla år som gått.
Men ger man sig in i en krigszon är detta alltid en riskfaktor.
Intressant, för det enda flertalet av oss känner till om -
platser som Afghanistan är bomber och negativa saker, -
och skulle ärligt talat aldrig kunna tänka sig att göra som du -
för folket måste vara så och så.
Berätta om den dan då du kidnappades. Vad kommer du ihåg?
Du har ju skildrat det i din bok, men berätta lite av dina minnen.
Som svar på din fråga: De flesta vet bara vad de har hört, -
men det finns så mycket mer att veta om ett land och dess folk.
Just den dan var vi på väg ner från vår mest avlägsna klinik -
och ryktet sa att fienden sökte efter en viss utlänning.
Så när de hejdade oss längs vägen uppstod en viss förvirring: -
"Vänta nu, vem är utlänning?" Jag med min indiska bakgrund-
skulle mycket väl kunna vara afghan - tills jag öppnade munnen.
Då skulle de förstå att jag inte var det, för jag talade inte språket.
De flesta av oss förknippar gärna den delen av världen med talibaner -
och har, ärligt talat, en färdig bild av att alla där måste vara onda.
Att bli kidnappad av dessa människor, mitt i all förvirring och rädsla -
du måste ha känt med tanke på familjen, -
vad lärde du dig om dina fångvaktare?
Människorna i just den här situationen förvånade mig!
Vissa av dem var veteraner inom motståndsrörelsen -
och några var riktigt skrämmande. En av personerna i min bok -
kallades Slaktaren och det med rätta, för det var det han sysslade med -
precis som det vi hör om IS nu. Han halshögg fångarna -
och hade alltid kniven med sig.
En annan man i min bok kallades Hopplös, -
för han drog aldrig på munnen, och inte förrän dag 2 fick vi veta -
att han skulle använda vårt fordon i ett självmordsdåd i Kabul.
Jag måste försöka, särskilt med tanke på mina egna livsprinciper...
Jag måste sätta mig in i deras situation: Hurdan skulle jag vara -
om det enda jag fick lära mig var att hata, döda folk och liknande, -
såna grundläggande läror som de utsätts för.
Men det fanns också intressanta personligheter -
som 19-åringen jag skriver om i boken.
Han ställde en massa frågor om varför jag gjorde det jag gjorde.
Vad i min uppväxt ledde mig in på just den livsvägen?
Boken innehåller så mycket och vi tackar Gud att Han lät dig överleva -
tack vare the navy SEALS, som räddade dig.
Men var fanns Jesus mitt i allt detta? Tänkte du nån gång: -
"Herre, varför drabbar detta mig?"
Självklart. Det "samtalet" hade jag i början med Gud.
Jag måste vandra uppför och nedför berg i drygt åtta timmar, -
det var väldigt mödosamt och ingen sa ett ord, -
så jag hade gott om tid att samtala med Skaparen.
Min personliga tro på Kristus och min gemenskap med Honom -
påminde mig om många saker, som att Han är den yttersta förebilden -
genom hur Han levde och dog, och den gemenskapen med Kristus -
hjälpte mig absolut igenom en av mitt livs mörkaste stunder.
Vi har bara 30 sekunder kvar. Kan du sammanfatta vilket budskap -
du vill att vi tar med oss från din bok, -
särskilt idag med tanke på IS och allt?
Vad vill du förmedla som vi inte kan se på nyheterna?
Ännu en bra fråga. Mitt huvudbudskap är det faktum att -
det är lätt att döma utifrån det yttre.
Det finns en sånt djup hos människan, gruppen, folkgruppen, -
och jag hoppas att folk, genom att läsa boken, får nytt perspektiv -
till och med på talibanen, som söker efter vägar till förändring.
Tack så mycket, tack för boken "Kidnapped by the Taliban" -
och välkommen tillbaka till programmet. - Tack själv.
Strax: Vår producent Simisola Okai berättar om en otäck upplevelse -
och den förunderliga gåva hon fick lagom till jul.
Gräs torkar bort, blomster vissnar...
...men vår Guds ord förblir i evighet. Jes 40:8
Välkommen tillbaka. Simisola Okai brukar berätta om andra människor, -
men förra julen upplevde hon nåt som nästan vände allt på ända.
Idag berättar hon för oss.
- Hej, Simi. - Hej, Muyiwa. - Vad hände?
Jag var gravid i 35:e veckan när jag fick en huvudvärk -
som inte ville gå över.
Jag kom hem från jobbet med huvudvärk och sa till min man: -
"Jag har så ont i huvudet!" Vi köpte medicin som jag tog, -
men under natten blev det bara värre. Jag sov en stund -
men när jag vaknade kunde jag inte se.
Hur menar du då? Såg du suddigt eller...?
Nej, jag såg inte alls. Jag tittade mig omkring och såg ingenting!
Jag ringde min man och sa: "Jag ser inget!"
Sen kom du till sjukhuset. Av det jag minns var det riktigt allvarligt -
och du själv måste vara riktigt stark i tron med tanke på läkarnas ord.
Ja, läkarna visste först inte vad som var fel och tog olika prover.
Magnetröntgen visade att min hjärna hade svullnat -
så vi måste föda fram mitt barn. Mitt blodtryck var skyhögt...
Ursäkta - "föda fram barnet". När skulle barnet komma?
- Inte förrän om 5 veckor. - Oj!
Jag var så nervös och tankarna rusade. "Jag kan inte se..."
Och sen: "Är allt bra med barnet?"
Men när de sa att de måste ta ut honom dök tanken upp i huvudet att -
"Jag kommer inte att kunna se mitt barn! Jag måste be."
När den tanken dyker upp i ditt huvud blir din första reaktion: -
"Jag måste be." Eller blev du rädd först?
Ja, jag var rädd - jätterädd. Men min familj bad, -
Holly, Erica och min man var där, och jag sa: "Vi måste be."
Det kändes som en kamp och vi måste be.
Jag tänkte... När Gud hade gett oss det här barnet -
ville Han inte att jag skulle bli blind. Så jag tog inte emot det.
Upplevde du att din tro kom enbart inifrån dig själv -
eller blev du stark av att ha människor omkring dig?
Det viktigaste var Guds Ord, -
för innan vi fick Emmanuel hade vi haft två missfall.
Det står i 2 Mos 23: "Tjäna HERREN, er Gud, -
och han skall välsigna din mat och din dryck [...] -
och ingen skall få missfall eller vara ofruktsam [...]."
Detta hade jag mediterat över under graviditeten -
och just då fick det liv och jag höll fast vid det.
"Jag tänker prisa Dig, Herre." Jag kände frid och sa: -
"Nej, jag ska inte bli blind och få barn - nej." Så vi började be.
När kände du den fysiska manifestationen av det du trodde på?
- Efter ungefär 2 dar. - Så du var blind i 2 dar?
Ja, de visste inte om jag skulle kunna se igen, -
men så började jag ana min mans skjorta -
och sa: "Oj, jag kan se hans konturer!"
Jag tänkte: "Wow, fortsätt tro och be."
Nu när du tänker tillbaka, vad var det viktigaste -
som hjälpte dig hålla fast vid tron och den mentala styrkan?
Vad var nyckeln? Nån tittare går igenom samma sak nu -
och just fått höra det du fick höra. Det kan räcka för att krossa -
en inombords. Hur förblir man stark i såna stunder?
Det var bara Guds löften och Hans Ord: -
"Tjuven kommer bara för att stjäla, slakta och döda.
Jag har kommit för att de ska ha liv i överflöd."
Jesus kom för att ge mig liv.
- Så du upprepade de orden för dig själv? - Ja.
Jag tänkte: "Guds Ord är sant, Guds Ord är sant." Hans Ord blev liv.
Att Guds Ord blivit liv har vi bevis på, -
för här i studion har vi ett litet Guds underverk!
- Ja, min lilleman! - För första gången i tv.
- Hej, gubben! Hej, gubben! - Titta så han ler!
- Säg hej! - Hej på dig!
Jag skulle kunna hålla honom, men av erfarenhet vet jag -
att när jag rör dem börjar de gråta. - Nej då.
Han är vårt julbarn, han kom lagom till jul.
Han rynkar pannan åt mig!
Jag bara firar att du föddes. Varför ser du så på mig?
Simi, nu när du ser tillbaka, skulle du gärna gå igenom samma sak igen?
Absolut. Jag vill inte låta rädslan ta över. Jag vill vandra i tro -
och ge honom ett syskon.
- Ett syskon. - Ja, genom Guds nåd.
Hur har det varit sen han föddes?
Han har varit underbar. Den första tiden var svår, -
men han är en toppenbaby och lugn. - Som sin mamma.
- Han är vårt julmirakel. - Julmirakel? - Ja.
Hej, Julmirakel. Ska han jobba inom tv-branschen?
Nej, fotbollsspelare, säger pappa.
Toppen! Jag kan bli hans agent.
Efter pausen: En kvinnas kamp mot smärta och en speciell julafton.
Men först en julklapp till dig!
En inspelad sång med vår alldeles egen programvärd Muyiwa! Njut!
O kom, o kom, Immanuel
Befria snart Guds Israel
Som tyngs av sorg i främlingsland
Tills Guds Son sig uppenbarar
Var glad, var glad
Immanuel skall komma till dig, o Israel
O kom, du Son av Davids hus
Och led oss till en värld av ljus
Hjälp oss fram till himlens port
Men stäng vår väg till mörkrets ort
Var glad, var glad
Immanuel skall komma till dig, o Israel
Var glad, var glad
Immanuel skall komma till dig, o Israel - var glad!
(Övers. delvis fritt från engelskan, delvis från Psalm 25 i Psalmboken).
Om någon är törstig, kom till mig och drick!
Den som tror på mig...
...ur hans innersta skall strömmar av levande vatten flyta fram. Joh 7
Ni kan boka Muyiwa och Riversongz -
för konserter, tjänst och undervisning.
Kontakta dem på www.Riversongz.com
Välkommen tillbaka. Hon levde med ständig smärta i nästan 20 år -
tills ett julmirakel förändrade allt. Se här.
Påsken 1993 tappade Ema McKinley balansen -
och föll från en lagerhylla på arbetet.
Foten fastnade mellan lådorna och hon blev hängande uppochner -
tills en kollega fann henne och ringde 112.
Jag slog huvudet i nåt hårt och återfick inte medvetandet -
förrän dan därpå.
Såren från fallet läktes, men hon utvecklade sympatisk reflexdystrofi,-
även kallad RSD - en kronisk, progressiv nervskada -
som ledde till svår smärta i hela kroppen.
Jag måste samarbeta med Gud, -
för den här olyckan var större än jag kunde hantera.
Jag insåg att jag behövde lära känna Jesus djupare nu som aldrig förr.
Till slut hamnade Ema i rullstol -
och Cathy Ruggeberg har skött om henne i 18 år.
Hon kunde inte gå alls och var helt rullstolsburen utom på toa -
och så hade det varit i många, många år.
Till slut blev smärtan så svår i den foten och i vänster hand -
att foten blev allt krokigare.
Vänsterhanden blev en knuten näve som inte gick att öppna.
Nacken och ryggraden böjdes åt vänster i en plågsam ställning.
Sonen Jason såg hur svårt livet blivit för modern.
Hon hade svårt att göra vardagliga saker. Smärtan syntes i ansiktet.
Det är svårt att se nån lida så, särskilt en familjemedlem.
Ema lyckades vara positiv trots allt det smärtsamma.
Hur kämpigt livet än var fysiskt -
har hon alltid haft ett leende på läpparna och uppmuntrat andra, -
och jag har aldrig sett hennes tro vackla.
Jag kämpade vidare varenda dag -
i vetskapen om att Jesus skulle ge mig kraft och finnas där för mig.
Han svek mig aldrig. Han fanns alltid där för mig.
Blodansamlingar bildades i benen som blev livshotande.
Läkarna ville amputera båda benen, men Ema vägrade.
Jag gav aldrig upp. Jag fortsatte be och tacka Gud för mitt helande.
Jag litade så pass på Jesus att jag visste -
att Han en dag skulle ge mig det helandet.
Kvällen före julafton 2011 föll Ema ur sin rullstol.
I 8 timmar låg hon på golvet med fruktansvärda smärtor -
och ropade till Jesus om hjälp.
Ema berättar att Jesus kom till hennes rum och rörde vid henne.
Jag såg en strålande vit, fotsid klädnad och förstod vem det var.
Vi människor förmår knappt se på den, så bländvit är den.
Jag såg det inte, men jag kände hur min vänsterfot rätades ut.
Jesus rätade ut min förvridna fot.
Han rätade även ut min nacke och ryggrad.
Min hand, som varit hårt knuten i över 18 år -
rätade Jesus ut finger efter finger så den öppnades -
och jag kunde öppna och böja handen och använda mina fingrar.
Jesus gick ner på ett knä precis bredvid mig, -
och Han räckte ut sin hand efter min.
Vi reste oss ihop, och trots att benen lät och knakade som galningar -
höll Han kvar mina händer i sina.
Då förstod jag att jag måste börja använda mina fötter och ben, -
och det gjorde jag.
Bara några timmar senare kom sönerna med båda barnbarnen -
för att fira julafton, omedvetna om moderns julmirakel.
Jag kunde se en bit neråt hallen, och där kommer hon gående!
Jag tänkte: "Omöjligt!" Jag hade inte sett mor utan rullstol -
sen mitt bröllop 1993. Nåt var annorlunda nu, -
för hon brukar sitta i rullstol, men plötsligt går hon!
Det var helt surrealistiskt, det kunde bara vara ett underverk.
Jag kramade mina båda söner och slog armarna om mina två sonsöner!
Jag gav dem en stor kram för första gången på alla dessa år.
Den kvällen kunde Ema med familj bara förundras -
över Guds kärlek och makt när de firade hennes julmirakel!
Detta att kunna stå och gå för egen maskin -
har förändrat Emas liv för alltid.
Även om hon har kvar vissa symtom tror hon och familjen -
att Gud har allt i sin hand.
Idag berättar Ema ihop med sonen Jason med glädje -
om hur Jesus hörde hennes böner och för alltid -
förändrade hennes liv på julafton.
Det är en berättelse om hopp. Julmiraklet var inte bara för mor -
eller för vår familj, utan för alla.
Oavsett svårigheterna finns det alltid hopp.
Jesus har aldrig svikit mig, Han har alltid funnits där för mig.
Han säger i sitt Ord att Han aldrig ska överge oss.
Det visste jag och litar på Hans Ord.
Jag är inte längre "Krokiga damen i rullstol".
Nu kallar de mig "Damen med julmiraklet"!
Emas julmirakel kan även du får erfara.
Gud kan räta ut det krokiga i ditt liv: -
Kroppsdelar, relationer - vad som helst!
Jesus räcker dig sin hand nu.
En situation som du trodde var omöjlig kan Jesus förändra idag.
Vår programtid är slut -
och förhoppningsvis har vår "julsaga" gett dig julglädje.
Wole Awuola sjunger nu "Dagen är kommen" för dig.
Alla vi på Vändpunkten önskar dig en god jul.
(Fritt översatt från engelskan)
O kom, låt oss tillbedja, o kom, låt oss tillbedja
O kom, låt oss tillbedja Kristus, Herren!
Vår frälsnings Gud, vår frälsnings Gud
Vår frälsnings Gud, Kristus, Herren!
Allena Han är värdig, allena Han är värdig
Allena Han är värdig, Kristus, Herren!
Översättning: Ewa Edén-Modén Himlen TV7