KÄÄNNEKOHTA Vastaus koviin aikoihin
Tervetuloa Käännekohtaan.
Oletko joskus pettynyt johonkuhun?
Minä olen.
Oletko koskaan pettynyt Jumalaan?
Rehellisyyden nimissä olemme kaikki kokeneet joskus niin.
Kuulemme uskostaan luopuneen ylistyksenjohtajan tarinan.
Sitä ennen; sanotaan, että odotus palkitaan.
Kathy auttaa pohtimaan, onko odottaminen turhaa.
En ole keinunut aikoihin.
Voimme olla niin kiireisiä, että unohdamme nauttia elämästä.
Nautitaan elämästä, sillä se on lyhyt.
Odottaminen ei ole hauskaa.
Minä joudun odottamaan paljon.
Odotan vuoroani ruoka- kaupassa ja liikennevaloissa.
Kiirehdin noutamaan lapsiani odottaakseni heitä autossa.
Odotan miestäni tapaamisesta.
Elämä vaikuttaa loputtomalta kiireeltä ja odottamiselta.
Päätin selvittää Raamatun kannan odottamisesta.
Koen tuhlaavani aikaa odottamiseen.
Raamatusta käy ilmi, että Herran odottaminen ei ole turhaa.
Siinä on monia etuja.
"Ne, jotka Herraa odottavat, saavat uuden voiman, -
he kohottavat siipensä kuin kotkat.
He juoksevat eivätkä näänny, he vaeltavat eivätkä väsy." Jes. 40:31
Liitäminen, kävely, juoksu ja uusi voima ovat odottamisen arvoisia.
"Odota Herraa. Ole luja, ja vahva olkoon sinun sydämesi.
Odota Herraa." Ps. 27:14
Herran odottaminen tuo vahvan sydämen, -
josta hyödymme hengellisesti ja ruumiillisesti.
Suosikkini on: "Odota Herraa ja ota vaari Hänen tiestänsä, -
niin Hän korottaa sinut, ja sinä perit maan." Ps. 37:34
Tämä jae kertoo, mitä tehdä odottaessamme Herraa.
Jae käskee ottamaan vaarin Hänen tiestään.
Hänen tiensä kulkeminen sisältää Sanan lukemisen ja rukouksen.
Odottamisen ei tarvitse olla ajan hukkaa.
Käytän usein odotusajan Sanan ulkoa opettelemiseen.
Sanan lukeminen on meille hyväksi.
Pidän itseni kiireisenä pitäytyen Hänessä.
Odotan Herraa, sillä Hän on odottamisen arvoinen.
Otan vielä hetken rennosti ennen paluuta töihin.
Yritän muistaa Kathyn opetuksen jatkossa.
Seuraavaksi mies, josta tuli paha, vaikka hänet kasvatettiin hyvin.
Heräsin isovanhempieni lauluun ja kääriydyin peittoni alle.
Se oli mahtavaa.
Tulen Samoa -kulttuurista, jossa ihmiset ovat onnellisia.
Rakastamme syömistä, laulua ja tanssia.
Vanhempani erosivat ollessani 2-vuotias.
Isäni oli väkivaltainen alkoholisti.
Isovanhempani ottivat minut huostaansa.
Muutimme Kaliforniaan.
Kasvoin hyvässä kodissa.
Jos en ollut kotona kuudelta, keppi heilui.
KAIKKI TEKIVÄT SITÄ
Aloin käyttää alkoholia ja kannabista yläasteella.
Pelehdin tyttöjen kanssa.
Ympäristö imi minut mukaansa.
Elin kaksoiselämää.
Kaikki tapahtui hyvin nopeasti.
Liityin kahteen samoalaiseen jengiin Carsonin kaupungissa.
Jäseneksi vihkimiseni tapahtui siten, -
että istuin maassa muiden piestessä minua minuutin ajan.
Koin astuneeni uuteen elämään.
Muutuin henkisesti ja hengellisesti.
Uskoin valheeseen.
Halusin olla viileä.
Tappelin, varastin ja myin huumeita.
Tein ensimmäisen autosta ampumiseni 14-vuotiaana.
Olen ollut vankilassa noin seitsemän kertaa.
Ajattelin: "Hoitelen sinut, ennen kuin hoitelet minut."
Minun olisi pitänyt ymmärtää lopettaa ystäväni kuoltua, -
mutta olin itsepäinen.
Vihastuin ja masennuin ystävieni menehdyttyä.
Aloin pohtia, loppuuko tappaminen koskaan.
Tiesin kuolevani tai joutuvani vankilaan.
Kuulin hengessäni sanat: "Tule kotiin."
Sivutin äänen, mutta kuulin sen jälleen seuraavana aamuna.
"Tule kotiin."
Ajattelin, että minun täytyy puhua jollekulle.
Kerroin siskolleni tilanteesta.
Hän julisti minulle evankeliumia.
Hän kutsui minut miehensä kanssa jumalanpalvelukseen.
Kuulin väkevää opetusta.
Olin peloissani.
Tajusin, että Jumala on todellinen.
Koin herätyksen ja annoin elämäni Jeesukselle.
Jumala osoitti totuuden elämästäni ja evankeliumista.
Anteeksianto räjäytti tajuntani.
En tiennyt, että voimme saada anteeksi murhat, -
ryöstöt ja huumeiden välityksen.
On ihmeellistä, kuinka Jumala voi muuttaa kaltaiseni ihmisen.
Hän voi käyttää sitä kunniakseen vaikuttaen monen elämään.
Palvelustyöni alkaa takapihaltani, Los Angelesissa.
Herra, on hyvä nähdä häntä jälleen.
Hän näyttää nyt terveemmältä.
Herra, ruoki ja suojele häntä.
Olen saanut Jumalalta voiman antaa anteeksi ja rakastaa.
Aiemmin vihasin ihmisiä.
Jumala teki ihmeen elämässäni.
Voit saada anteeksi mitkä teot tahansa.
Jumala myös muuttaa sydämesi.
Kohta näemme ylistyksenjohtajan kyseenalaistavan uskonsa.
"Eikö viittä varpusta myydä kahteen ropoon?
Eikä Jumala ole yhtäkään niistä unhottanut.
Älkää peljätkö; -
te olette suurempiarvoiset kuin monta varpusta." Luuk. 12:6-7
Seuraavan tarinan mies rakasti johtaa ylistystä, -
mutta onnettomuus kotona muutti hänen kantansa Jumalaan.
Isäni soitti ja kertoi, -
että äiti on joutunut hyökkäyksen kohteeksi.
Hyökkääjä murtautui kotiimme keskellä päivää.
Hän puukotti äitiä otsaan, kaulaan, käteen, vatsaan ja selkään.
Elokuussa 2007, hyökkääjä murtautui Lebon kotiin hänen äitinsä nukkuessa.
Hän yritti ottaa puhelimen ja TV:n mukaansa, kunnes äiti heräsi.
Päivän tapahtumat käänsivät Lebon elämän ylösalaisin.
Luulen hyökkääjän hermostuneet kohdatessaan äitini.
Se oli ensimmäinen raskas tilanne, jonka käsittelin kristittynä.
Lebo oli vahva uskossaan.
Hän oli toiminut ylistyksen- johtajana teini-iästä saakka.
Liityin pienryhmään, jonka vetäjä kysyi minulta, -
osaanko soittaa kitaraa ja laulaa.
Kerroin osaavani soittaa, mutta laulamisesta en tiennyt.
Hän antoi minulle seuraavan viikon ylistysvastuun.
Se oli outo kokemus.
Sen jälkeen puolestani rukoiltiin.
Sain profetioita ylistyksen johtamisesta isossa mittakaavassa.
Muutaman kuukauden päästä hän johti ylistystä koulullaan.
Halusin silloin vain ylistää ja soittaa kitaraa.
Sain soittaa kitaraa ihmisten kokiessa Jumalan rakkautta.
En kuitenkaan hakenut uutta voimaa jumalalta, joten hyydyin.
En enää huokunut sitä, mitä Jumala oli antanut minulle.
Lebo olisi tarvinnut voimaa kuultuaan hyökkäyksestä, -
joka johti äidin koomaan.
Lebo tarrautui uskoonsa, mutta se alkoi hiipua.
Lääkärit antoivat minulle ja siskoilleni luvan nähdä äitiä.
Äidin tila oli kohtuullinen siskojeni vieraillessa, -
mutta aina kun minä kävin vierailulla, hänen tilansa huononi.
Sain nähdä häntä vain muutaman kerran.
Oli outoa uskoa äidin parantuvan, mutta nähdä tilanteen pahenevan.
En tiennyt mihin uskoa.
Hän otti uskon askeleen ja pyysi esirukousta.
Tunsin Jumalan läsnäolon vahvana huoneessa.
Jumala antoi minulle näyn.
Näin suuren räjähdyksen, joka tuhosi kaiken.
Näin äitini seisovan kaapuun pukeutuneena hänen räjähdettyään.
Kaikki hänen haavansa olivat parantuneet.
Näin hänen polvistuvan ja ylistävän Jumalaa.
Se oli mielenkiintoista, sillä äitini ei ollut kristitty.
Tulkitsin näyn siten, että Jumala parantaa hänet.
Kolme päivää sen jälkeen äiti nukkui pois.
En ollut koskaan nähnyt niin selvää näkyä, -
jossa äitini selvästi parantui, -
mutta kuitenkin hän menehtyi.
Tuskasta huolimatta Lebo jatkoi ylistyksen johtamista.
Hän uskoi selviävänsä yksin, eikä kertonut monille taistelustaan.
Olin erityisen stressaantunut laulaessani ilosta Herrassa, -
kun olin sisäisesti täysin rikki.
Tunsin itseni teeskentelijäksi.
Koin, että minulla ei ollut oikeutta voitokkaisiin lauluihin.
Tieto siitä, että Lebon äiti ei ollut uskossa hyökkäyshetkellä, -
vaivasi häntä.
Pohdin, oliko äiti mennyt taivaaseen vai helvettiin.
Se riisti sydäntäni.
Eräänä sunnuntaina yksi seurakuntalaisista tuli luokseni.
En tuntenut häntä, eikä tieto äidin kuolemasta ollut levinnyt.
Hän kertoi saaneensa Herralta sanat: "Jumala tuntee äitisi".
Murruin kyyneliin ja kerroin hänelle tapahtuneesta.
Hän piti sanomaa niin irrallisena, ettei aikonut aluksi kertoa sitä.
Ilman sitä vapauteni saavuttaminen olisi kestänyt kauemmin.
Lebo alkoi eheytyä ja uudisti suhteen isäänsä.
Suhteeni isään ei koskaan ollut paras mahdollinen.
Aloin käydä viikoittain ruokailemassa hänen luonaan.
Se oli hänen tapansa pitää yhteyttä minuun.
Tulimme läheisemmäksi perheenä.
Se oli läheisin yhteytemme äidin kuoltua.
Sitä ei kestänyt kauaa.
Perheen yhdistymisen mahdollisuus kuihtui isän kadottua.
Myös uutiset tädistä loivat uusia pelkoja.
Katkon jälkeen selviää toteutuivatko Lebon pelot.
"Niin ei siis istuttaja ole mitään, eikä kastelijakaan, -
vaan Jumala, joka kasvun antaa." 1 Kor. 3:7
Ennen katkoa aloitimme tarinan äitinsä menettäneestä Lebosta.
Hän oli juuri alkanut luoda suhdetta isäänsä, kun hän katosi.
Lebo pelkäsi pahinta.
Siitä alkoi matka itseeni.
Voimani vähenivät, mutta esitin olevani kunnossa.
Leboa koeteltiin jälleen hänen isänsä kadottua.
Poliisi ilmoitti auto-onnettomuudesta.
Auto kuului isälleni.
Kaikki osalliset kuolivat onnettomuudessa.
Kaikki oli mennyt täydellisesti vuoden ajan.
Olin onneni huipulla.
Ylistyksenlahjani sai tunnustusta.
Seurakunta arvosti minua Jumalan viedessä minua eteenpäin.
Yhtäkkiä olin orpo.
Olin poissa tolaltani.
Siskoni pyysi minua puhumaan asiasta.
Pyysin häntä jättämään minut rauhaan.
Olin täysin rikki ja huusin Jumalalle: "Miksi vihaat minua?
Mitä olen tehnyt ansaitakseni tämän?
Olen palvellut seurakunnassa ja toiminut oikein, -
mutta tuhoat elämäni.
Jos haluat minusta jotain, ohjaa autoni kotiin, -
sillä en välitä enää."
Lebo selvisi kotiin.
Hän jättäytyi pois ylistyksenjohtamisesta, -
ja pian seurakunnasta.
Sitä jatkui puoli vuotta.
Eräänä päivänä ystävä kutsui hänet lounaalle.
Hän tunsi kärsimystä puolestani.
Hän ikään kuin näki minut Jumalan silmin ja sanoi: -
"En aio katsoa, kun heität elämäsi hukkaan.
En voi ymmärtää kokemaasi tuskaa, mutta olisi suuri vääryys, -
jos vain katsoisin, kun juokset pakoon Jumalan kutsua."
Koskettavinta oli aikuisen miehen taistelu minusta kyynelsilmin.
Lebon piti päättää jatkaisiko pakoa, vai palaisiko Jumalan luo.
Pohdin seurakunnan ja Jumalan jättämisen merkitystä minulle.
Olisin joutunut teeskentelemään, että Jumalaa ei ole olemassa, -
sillä Hän oli todellinen minulle.
Nauroin ajatukseni järjenvastaisuudelle.
Kuinka uskotella, että todellista henkilöä ei ole olemassa?
Minun piti antautua Jumalalle.
Lebo jatkoi Raamatun tutkimista ja palasi seurakuntaan.
Jumala paljasti hänelle uusia puolia luonteestaan.
Jumala välittää tehtäväämme enemmän sydämestämme.
Hän poisti minusta turhuuden, epävarmuuden ja ylpeyden.
Hän kertoi minulle, että olen Hänen rakas poikansa.
Lebo vapautui vuoden jälkeen toimimaan kutsussaan.
Nyt hän näkee tehtävänsä uusin silmin.
Identiteettini ei ole enää ylistyksenjohtajana olemisessa.
Olen Isäni poika.
Pidän eniten lavalla olemisesta.
Kyse ei ole huomiosta, vaan siitä, että saan olla mukana ylistyshetkessä, -
jossa Jumala muuttaa ihmisiä.
Saan olla todistamassa sitä hetkeä.
Se on syy, miksi herään päivittäin.
Se, kun saan todistaa jonkun uskoon tulon, on syy, miksi olen elossa.
Jumala ei luvannut helppoa elämää, mutta Hän lupasi, -
ettei koskaan jätä meitä.
En ollut nähnyt isääni vuosiin.
Hänet ammuttiin päiviä ennen tapaamistamme.
Se oli tuskallista.
Pian sen jälkeen minun piti nähdä äitiäni, -
mutta hän kuoli onnettomuudessa.
Nämä hetket olivat tuskallisia, -
mutta Jumalan armo ja rakkaus olivat läsnä.
Hän tarjoaa lohdutustaan myös sinulle.
Ensin Hänet täytyy kutsua sisään, jonka teemme nyt yhdessä.
Isä, minun on vaikea kutsua sinua taivaalliseksi Isäksi.
Koen tuskaa.
Koen olevani petetty ja yksin.
Kuulin, että voit muuttaa asiat.
Anna minulle lohtua ja rauhaa.
Auta minua näkemään tekosi tuskani keskellä.
Huudan sinua avukseni.
Syleile minua tässä hetkessä.
Jeesuksen nimessä, aamen.
Jos rukoilit kanssani, ota meihin yhteyttä.
Jatketaan katkon jälkeen.
"Minä iloitsen suuresti Herrassa, -
minun sieluni riemuitsee minun Jumalassani." Jes. 61:10
Jos haluat Muyiwan konserttiin, palvelukseen tai puhujaksi, -
ota yhteyttä ruudussa näkyvän numeron tai kotisivujen kautta.
Aikamme on lopussa.
Jätän teidät Brian Courtney Wilsonin seuraan.
Näkemiin ja Jumalan siunausta.
BRIAN COURTNEY WILSON "Hän välittää yhä"
Haluan muistuttaa, että Jumala välittää yhä
Vaikka olet vaikeuksissa, Jumala ei jätä sinua.
Hän välittää sinusta yhä.
Hän haluaa kohdata sinut.
Yritän selittää asiani.
Ei ole väliä kuka olet, -
tai mitä olet kokenut.
Jumala ei ole unohtanut sinua.
Hän välittää sinusta yhä.
Anna Hänen todistaa se sinulle.
Hän sanoi, ettei koskaan hylkää sinua.
Etkö huomaa Hänen tuloaan?
Kun kutsut Häntä, Hän pelastaa sinut.
Jumala lähetti minut kertomaan tämän.
Suomennos: Antti Malvisto