PÖÖRDEPUNKT
Tere tulemast vaatama taas "Pöördepunkti"!
Nagu alati, on meil seegi kord teile palju inspireerivaid lugusid.
Tänase saate märksõnaks on muutus
ja me kohtume erinevate inimestega, kes annavad aimu,
et muutus võib olla ka hea asi.
Seda eriti siis, kui see puudutab me südameasju.
Täna saates...
Ühe Kongo pere elu, mis sai hetkega pea peale pööratud.
Mees, kel' lõi pildi selgeks peale seda,
kui ta tulistamise käigus 13 lasu ohvriks langes.
Kuid esmalt külastame Lõuna-Aafrikat,
kus erinevate elualade inimesed
tulevad kokku vaid ühe eesmärgi nimel.
Radikaalse muutuse nimel!
Vaadake ise!
Hillbrow, Johannesburgi siselinn,
on koduks tuhandetele inimestele, kes tulnud kokku kogu Aafrikast.
Nii nagu teistelgi linnadel on probleeme allakäiguga,
nii jagub Hillbrowlegi omajagu probleeme.
Kuritegevus, prostitutsioon...
Ka palju selliseid halbu tegevusi nagu uimastite ja alkoholi tarbimine.
Hillbrow's valitseb kogu riigi kõrgeim kuritegevuse tase.
Osades neis hoonetes käimine ei pruugi üldse turvaline olla.
Nigel Branken ja Salim Chakumika on mehed,
kelle süda valutab ja ulatub linna kõige vaesemateni.
Nende eesmärk on tuua Jumala valgust neile,
kes elavad pimeduses.
Kuid kõik saab alguse probleemide nägemisest uue pilgu läbi
Kui inimesed hakkavad vaestega suhtlema ja nende elusid puudutama,
muutuvad vaeseid puudutav statistika ja nende probeelmid väga reaalseks.
Salim teeb tihedat koostööd mitme misjoniorganisatsiooniga,
kelle abiga ta saab jagada head sõnumit Jeesusest kõigiga,
kes elavad nö ta oma ukse all.
On äärmiselt oluline need inimesed ära tunda
ja jagada neile evangeeliumi Jeesuse armastust.
Mitte vaid sõnade kaudu, aga täites ka nende maiseid vajadusi.
Nigel hakkas selle MTÜ all tegelema
seadusega pahuksisse sattunud lastega
ja nende olukordadega vanglas.
Ta alustas ka programmiga "Õigluse taastamine",
mis viis nii kurjategijad kui ohvrid kokku,
et otsida üheskoos andestust, vastutuse võtmist ja hüvitust.
Piiblis oma mudel kuritegude ja õiglusega tegelemise kohta
ja me hakkasime neid rakendama.
Lõime erinevaid programme valitsuse jaoks,
et aidata Lõuna-Aafrikas kujundada laste -ja noorte hooldusprogramme.
See on mind ennast väga palju mu teekonnal aidanud.
Olen mõelnud, et kui Jumal seisab õigluse eest,
siis kindlasti on Tal ka mooduseid, kuidas vaesusega toime tulla.
Enoch Ikanya on pime ja töötu.
Ta otsib söögiraha kellelt iganes, kes on valmis seda andma.
Ükskõik, mis on Lõuna-Aafrikas parem,
kui mitte miski oma kodupaigas.
Ma saadan koju Zimbabwesse raha, et mu lapsed saaks koolis käia.
Valitsus ei tee selle heaks midagi.
Meile ei meeldi kerjata,
sest kerjamine on inimväärikuse madalaim aste.
Seda ka me perede ja laste jaoks.
Vaatamata oma puudele ja elamistingimustele,
unistab Enoch oma panuse andmisest Lõuna-Aafrika majandusse.
Meil on siiski omad oskused.
Zimbabwest on pärit mitmeid pimedaid õpetajaid
ja ka mitmeid muusikuid.
Zimbabwest on pärit palju erinevaid koolitatud inimesi,
kuid probleem on selles, et neid ei võeta kusagil mujal tööle.
Lihtsalt seetõttu, et nad on välismaalased.
See, kuidas kohtleme võõrast, välismaalast, lesknaist ja orbe,
määrab ära selle,
kui palju me saame osa Jumala õnnistustest.
Koheldes neid inimesi väärikalt ja austusega,
võime näha ka Jumala õnnistusi voolamas meie oma rahva keskel.
See sama evangeelium ristas ka Nigeli ja Enochi teed,
mis juhtis Nigeli Enochi maailma ja majja, kuhu paljud ei tahaks minna.
See keskkond on inimeste jaoks ebaturvaline.
Nad on siia hoonesse rajanud kui seesmise slummi.
Ei mingit hügieeni,
küll aga kõikjal hõljuv parafiini hais.
Enoch elab ühes toas oma naise ja 3 teise pereliikmega.
Toitu valmistatakse parafiinpliidil.
Vett aga tuuakse ühest pesuruumist.
See on see maailm, kus on ta kodu, kuhu ta igal õhtul tuleb.
Siin hoones elab kokku u 650 inimest.
Kurb tõsiasi meie linna puhul on see, et siin seisab u 1200 hoonet tühjana,
kus samas inimesed elavad sees ja seda väga vaestes tingimustes.
Otsides Piiblist Jumala lahendusi vaesusele,
leidis Nigel Nehemja loo, kes ehitas üles Jeruusalemma müürid.
Kuuleme pidevalt raporteid sellest, mis toimub nii me linnas, kui maal,
mistõttu oleme läinud välja,
et näha seda oma silmaga ja luua suhteid vaestega.
Vaatamata sellele,
et Nigel ise elab naise ja 5 lapsega turvalises naabruskonnas,
on tema suurimaks unistuseks siiski Jeesuse evangeeliumi kuulutamine
ja inimeste elude muutmine.
Ta on vaikselt kohandamas oma elu nii,
et elada seal, kus on vajadused.
Me püüame kahandada seda lõhet
külluses ja vaesuses elavate kogukondade vahel.
Me elame inimeste keskel,
kelle ainsaks lootuseks on Jeesuse rist.
Tehes seda kogu oma perega, kus kasvab 5 last, on suur väljakutse.
Kuid Nigel ja Trish on veendunud,
et see on Jumala plaan nende elude jaoks.
Ma olen valmis laskma oma lastel kogeda
teatud määral ebamugavust,
sest ma tean, et taevas saame olema nagunii igavesti.
Kõige ohtlikum koht, kus täna oma lapsi kasvatada,
pole sugugi mitte kesklinn, kus valitseb kõige suurem vaesus.
Kõige ohtlikum koht on keset suurt rikkust ja küllust,
mis annab lastele mõista, et kogu elu keerleb vaid nende ümber.
Hiljem tegeliku eluga kokku puutudes on neil aga väga raske harjuda,
et kõik ei keerlegi nende ümber,
vaid Jumala ja Tema kuningriigi ümber.
Selle ümber, kuidas elada Talle ja pühendada oma elu Tema asjadele.
Kuidas järgida Jeesust kõigega, mis mul on.
Kuid see pole vaid selle pere teekond.
Nende igatsuseks on,
et teistegi südamed sirutuksid vaesteni.
Ainuke viis, kuidas vaeseid aidata, on suhete tasandilt.
Mul on nüüd näiteks väga hea uus sõber Enoch.
Mul on temaga sõprussuhe, nii nagu mitmete teistegagi.
Ma sõbrustan kõigi abivajajate peredega.
Ja kuna nad on mu sõbrad,
siis ma ei saa vaadata pealt nende kannatusi,
vaid ma pean selles osas midagi ette võtma.
Meil igaühel on oma isiklik kutse Jumalalt,
kuid kristlus oma põhiolemuselt tähendab seda,
et me läheme ja teeme kõike, mida Jumal on meil käskinud teha.
Ni et iga kristlane on kutsutud evangeliseerima.
Meid kõiki on kutsutud palvetama haigete eest.
Meid kõiki on kutsutud kandma hoolt vaeste eest.
Kasuta oma andi, et teenida vaeseid ja kõiki teisi;
et teenida oma kogukonda.
Sest sel moel leiad ka Jeesuse viisil, kuidas kunagi varem leidnud pole.
"Kas ma olen oma venna hoidja?”
See oli Kaini vastus Jumalale, kui Jumal küsis ta venna Aabeli kohta.
Tegelikkus oli see, et selle asemel, et hoida ja kaitsta oma venda Aabelit,
Kain hoopis tappis ta.
Piibli vastus Kaini küsimusele: "Kas ma olen oma venna hoidja?”
on täna sama, mis oleks pidanud olema Kainigi jaoks:
"Jah, ma olen!"
Kuidas oleks, kui teeksid täna midagi, mis aitaks su ligimest hädas?
Võin garanteerida sulle, et see ei muuda ainuüksi nende elu,
aga ka su enda oma.
Tagasi tulles lugu naisest, kes koges muudatust oma südames,
kui teda hoiti kinni surmalaagris.
Ära maga maha seda imelist lugu, mistõttu kohtume peale pausi!
PÖÖRDEPUNKT
"Kui nisuiva ei lange maasse ega sure, siis see jääb üksi,
aga kui see sureb, siis see kannab palju vilja.
Kes oma elu armastab, see kaotab selle,
ja kes oma elu vihkab selles maailmas,
see hoiab selle igaveseks eluks." Johannese 12:24-25
Rose'il oli armastav abikaasa ja 8 võrratut last.
Lisaks sellele edukas pereäri ja ilus kodu.
Seda hetkeni, mil ta elu hetkega pea peale pöörati.
Meie vanemprodutsent Holly kohtus temaga hiljuti,
et jagada meiega nüüd tema lugu.
Holly, kui hull Rose'i lugu tegelikult oli?
Ma arvan, et nii hull, kui üldse olla sai või hullemgi veel.
Ta koges ikka kõikvõimalikku seal surmalaagris olles.
Ta kaotas oma abikaasa, sai teada, et ootab kaksikuid,
tal polnud piisavalt süüa
ja peagi tuli lapsed lihtsalt külmal põrandal ilmale tuua,
kus puudusid igasugused tingimused.
See oli tõesti kohutav lugu, kuid kõige hullem oli see,
et üks tema lastest eraldati temast kogu surmalaagris olemise ajaks.
Vaatame seda lugu lähemalt.
Me toimisime kui hea meeskond.
Mu mees polnudki mulle niivõrd kui mees, vaid kui sõber.
Meil oli koos väga tore ja me toimisime kui üks meeskond.
Olime tõeliselt õnnelikud.
Vaikse kõnemaneeriga Rose ei tundugi kui mingi suur kangelane,
kuniks ta jagab meiega oma lugu.
Lugu, millest on tehtud ka dokfilm "Elevandi takka ajamine".
Filmi linastumisest alates
on Rose tituleeritud kaasaja kangelaseks.
Kellekski, kes sõna otseses mõttes läks läbi põrgust,
kuid jäi ellu, et seda lugu teistegagi jagada.
2.augustil, 1998 aastal
algas sõda ja lahingutegevus.
Valitsus ja president ise andsid sellest teada,
kui president vastava teate televisiooni kaudu edastas.
Ta käskis hävitada Tutsi hõimu Kongost.
Mul ei tulnud pähegi, et ma kuulusin ka nende hulka,
sest olen Kongost pärit.
Olin tõeliselt üllatunud,
kui valitsus saatis mu ukse taha 4 politseinikku, kes otsisid mu meest.
Oma abikaasat peites kogesin südames mõtet:
"Lihtsalt palveta, et Jeesuse veri kataks ja varjaks su kodu."
Olin kasvanud üles kristlikus kodus.
Mu ema oli väga tugev usklik, isa samuti.
Nii et mul oli usku, et Jumal hoiab meid.
Vahistamise õhtu 23.september, 1998
Ajal, kui kõik magasid, sõitis kolm veokit me maja juurde.
Vaatasin liikumist kuuldes aknast välja
ja seal oli mingi 100 sõdurit.
Viisin oma mehe kööki, voodi alla peitu.
Lapsed ei maganud ka enam...
Nad võtsid mind kaasa - paljajalu, nagu ma olin ja beebi süles
ning viskasid mind koos kõigi mu lastega autosse.
Ja peale seda sa ei näinud enam oma abikaasat kunagi?
Mu mees jäi algul sinna voodi alla.
Hiljem öeldi, et ka tema vahistati ja et ta andis alla.
See oli minu jaoks suur šokk, et mu abikaasa oli alla andnud.
Kui nad siis tulid küsima, et kes on selle mehe abikaasa
ja ma vastasin, et mina,
siis nad küsisid,
kas tahaks veel viimast korda oma mehega rääkida?
Küsisin oma mehelt: "Kuidas sa seda teed?",
mispeale ta vastas: "Ära muretse, ma olen mees
ja pean surema oma perekonna eest."
Tunned temast kindlasti väga puudust?
Valusad mälestused panevad Rose'i sageli nutma,
kui ta oma lugu jagab.
Kuid täna leiab ta siiski jõudu,
et jätkata oma traagilise loo jagamist.
Nii et nii sind, kui ka teisi peresid viidi nn surmalaagritesse.
Oli sul ka aegu, kus sa tundsid, et sa lihtsalt ei pea enam vastu,
või suutsid sa säilitada kontrolli läbi kogu selle aja?
Vangivalvurite poolt käis 24/7 pidev ahistamine -
4 korda päeva jooksul ja 4 korda öö jooksul.
Ja ma mõtlesin: "Mida see küll tähendab?"
"Jumal, oled Sa ikka tõesti olemas?"
Ja ma mõtlesin endamisi, et ma lihtsalt võtan endalt elu.
Kui ma aga siis jälle oma laste peale vaatasin, ütlesin:
"Jumal, mu lapsed ongi mu elu! Kuidas ma saakski endalt elu võtta."
Ainus asi, mis mind elus hoidis, oli soov olla seal oma laste jaoks.
Ütlesin Jumalale: "Anna mulle andeks ja lase mul surra Sinu käte vahel."
Kuid siis kuulsin Jumalat ütlemas:
"Kuidas ma saan andestada sulle, kui sina ei andesta oma vaenlastele?
Kui sa jätad osadele andestamata?"
Küsisin: "Kuidas Sa saad paluda, et ma neile andestaks peale kõike,
mida nad on meile teinud ja mida nad mu mehega on teinud!
Kas nad tõesti on paremad, kui meie? Mida me neile teinud oleme?"
Kuid samal ajal, kui ma niimoodi palvetasin,
meenus mulle Jeesuse palve Ketsemani aias.
Küsisin Jumalalt:
"Kas Sa tõesti arvad, et olen nagu Jeesus?
Ma ei ole!"
Mispeale mulle meenusid koheselt Jeesuse sõnad:
"Isa, las Sinu tahe sündida!"
Ja ma ütlesin koheselt: "Jumal, ma andestan kõigile.
Selleks, et Sa saaks mulle andestada, andestan mina kõigile teistele.
Ma andestan kõigile!"
Andestus on kõige võti.
Inimesed arvavad, et ma jäin ellu tänu sellele, et mind päästeti.
Tegelikult jäin ma ellu seetõttu, et ma otsustasin andestada.
Mul on suur au ja eesõigus
kutsuda siia auhinna saamiseks üles Rose.
Ma tahan tänada Jumalat ning tuua Talle au selle eest,
et Ta päästis minu ja mu perekonna
ning kõik teised Kongo tutsid, kes surmalaagris ellu jäid.
Dokfilmi tegemine Rose'st sai alguse sellest,
kui tema ja üks ta lastest - Abbott, päästeti sealt laagrist
ning koliti Ameerikasse elama.
Keskenduti ka tema taaskohtumisele tema vanema tütrega,
kellest ta 13 aastat tagasi lahutati.
Mu kallis tütreke!
Film räägib ka Rose'i humanitaaralasest tööst,
mis hõlmab endas ka Rose'i reise tagasi Kongosse,
kus ta käib julgustamas suure mäsu keskel elavaid naisi.
Las ma öelda teile - naised on kõige võti.
Uskuge või mitte, aga see võti on te endi kätes.
Miks on filmi pealkirjaks: "Elevandi takka ajamine"?
Mida see tähendab?
Kokku hoides suudame me üheskoos midagi muuta.
Ma usun, et ühtsuses peitub jõud.
Keegi ei suuda vaid üksi midagi korda saata.
Mäletan, kuidas nad küsisid mu käest, mida ma sooviksin filmi pealkirjaks
ja ma ütlesin: "Elevandi takka ajamine".
Üheskoos, kõigi kätepaari abiga, on võimalik elevanti takka ajada.
Milline imeline lugu!
Holly, mis sind selle loo juures kõige enam puudutas?
Kahtlemata tema võime andestada.
Tema abikaasa tapeti,
tema vanem tütar eraldati temast 13 aastaks,
teine tütar jäi vangivalvurist rasedaks,
tema poega ähvardati tappa
ja ta tõi ilmale kaksikud lausa kohutavates oludes.
Nii et see on lausa hämmastav, et ta vaid hetkega suutis andestada
See aga, mis andis talle selle kohese andestamise võime,
oli tema usk Jeesusesse.
Just.
Ja see, et kui ta palus: "Issand, andesta mulle!",
siis Jumal ütles:
"Kui tahad andeks saada, pead ka ise olema valmis andestama."
Hämmastav naine.
Lugu teekonnast pimedusest valgusesse.
Jätkame peale pausi.
PÖÖRDEPUNKT
"Jumal valmistab maale vihma, ja laseb tärgata rohu mägedele.
Issandal on hea meel neist, kes teda kardavad,
kes loodavad tema helduse peale." Psalmid 147
Tere tulemast tagasi!
Oleme täna rääkinud muutustest ja see on just see,
mida ka meie järgmise loo mees kõige enam vajas.
Ta elu oli kui ahervare,
kuid oli üks asi, mida ta vanemad olid talle õpetanud
ja millest ta kuidagi lahti ei saanud.
Nagu Iseseisvuspäeva ilutulestik oleks lahti läinud -
paugud käisid igalt poolt.
Mind jäeti ühele poe trepile surema.
Kõik, mida teha suutsin, oli vaadata üles taevasse ja öelda:
"Jumal, ma ei taha veel surra!"
Steven Easton elas ühes Kentucky linnakeses laia elu
ja see polnud mitte esimene kord, mil teda oli tulistatud.
Linnas tuntud kahe "hõimu" vaheline rivaalitsemine
ulatub tagasi juba 1970-ndatesse aastatesse.
Sellele kõigele tagasi vaadates mäletan meest,
kes hoidis relva mu pea kohal ja seal oli palju verd.
Kõik, mida ta pidevalt kordas, oli: "Sure! Sure!"
Siis kõmmutas jälle paar kuuli ja kordas: "Sure! Sure!"
Jooksin tänavale,
kuid ajaks, mil jõudsin relva haarata, sain juba ise pihta.
Arvasin, et suren.
Stevenil on 13-kuulihaava armid - otsekui aumärgid ta ihul.
Gängi elu oli haaranud ta täiega endasse.
Sattusin juba 13-aastaselt kõige selle keskele.
Seal oli palju raha, naisi, autosid ja glamuuri,
mida kõike olin enne vaid kõrvalt näinud.
See kõik haaras mind endasse.
Teadsin, et ma ei saa samaaegselt koolis käia;
et pean valima kas ühe või teise.
Mõistsin, et väljaspool kooli teenin rohkem raha, kui koolis käies,
kus oleksin tegelikult pidanud hariduse omandama.
Nii nagu ta kaas-gänksteritegi puhul,
polnud ka Steveni tänavale sattumine seotud tema kodu ja kasvatusega.
Steveni ema ja isa kasvatasid oma lapsi kristlikus vaimus.
Ma käisin pühapäevakoolis, armastasin Jeesust, sain ristitud -
see on see, mille keskel ma üles kasvasin.
Peale esimest tulistamist tõmbusin veidi tagasi,
tegutsedes nö telgi tagustes.
Müüsin uimasteid, tõmbasin marihuaanat.
Teenisin päevas 5000-7000 dollarit, mis oli ikka väga palju.
Nii et mul oli palju raha, autod ja kõik, mida tahtsin.
Mul oli suhtumine, otsekui maailm võlgneks mulle midagi.
Keset seda kõike olin aga paras ahervare.
Jah, väliselt oli mul kõik olemas, kuid seesmiselt olin täiega tühi.
Ma ei tahtnud surra.
Peale neid 13 lasku olin juba korra olnud lähedal surmale.
Samas mõtlesin, et vangi ka ei taha minna -
ei tahtnud veeta seal kogu oma ülejäänud elu.
Nii et mul oli vaid veel üks võimalus jäänud
ja ma otsustasin minna tagasi kirikusse.
Steven kohtus ühe oma sõbra pastoriga
ja läks juba järgmisel pühapäeval kirikusse.
Teadsin, et olen Jumalaga kindlalt hoitud.
Tol pühapäeval kiriku ustest sisse astudes
pisarad lihtsalt voolasid mu palgel.
Tundsin, et olen nii väsinud. Kõigest nii väsinud.
Ja samas seesmiselt ikka nii tühi, nii et mul tuli üks otsus langetada.
Kas ma annan oma elu Kristusele, või pöördun tagasi vana elu juurde?
Mäletan, kuidas pastor ütles, et homne päev pole kellelegi kindel,
nii et ma andsin oma elu Kristusele,
kuna kogesin nagunii, kuidas Jumal tegutseb mu südames.
Läbi selle protsessi muutusid inimesed, kellega lävisin,
kohad, kus käisin ja asjad, mida tegin.
Kuid see kõik oli üks protsess
tulla Jumala juurde ja anda kõik üle Talle.
Olin küll ka varem kõik Jumalale üle andnud,
kuid siis jälle kõik selle tagasi võtnud.
Lõpuks oli see tõeline südame muutus,
kuid ma pidin siiski teatud otsuseid ja valikuid langetama.
Sest Jumal oli ammu valmis, kuid mina pidin tegema oma osa.
Steven läks tagasi kooli ja sai kätte keskkooli lõputunnistuse.
Ühtlasi on ta ka abielus.
Ta ütleb, et Jumal küll muutis ta südame,
kuid see valutab endiselt nende pärast, kes veel tänavail.
Ma usun, et need 7 aastat, mis ma tänavail olin,
et Jumal võtab selle aja ja kasutab oma nime auks.
Tänavanoorte seas olles kogesin üht suurt elevust.
Nad tegid lahedaid asju, sest kogesid, et mul on usku neisse.
Ma tean, et Jumalal on plaan nende jaoks
ja samas näen, mida hingevaenlane on tegemas,
et hävitada nende elusid.
Samas, kuna Jumal on muutnud mind, kes ma taolist elu kord elasin,
siis ma tean, et Jumal suudab muuta ka neid.
Pane tähele, mida Piiblis olev Õpetussõnade raamat 22:6 ütleb:
"Juhata poiss ta tee peale,
siis ta ei lahku sellelt ka vanas eas."
Steveni vanemad andsid talle eluks hea aluse kaasa
ja kuigi ta sellelt vahe peal kõrvale kaldus, tuli ta siiski tagasi.
Kui sa oled täna lapsevanem,
siis las ma julgustada sind sinu poegade-tütarde suhtes -
juhata nad teele, mida mööda käia.
Ja kui sa muretsed selle pärast, et nad ei pruugi seda teed käia,
siis õpeta seda neile siiski, sest nad tulevad kindlapeale tagasi!
Kui sa aga oled see mees või naine,
kellele on õpetatud teed, mida mööda käia,
aga sa oled nii, nii kaugel sellest kõigest,
siis tea, et on aeg tulla tagasi koju!
Ükski su tegu ei saa olla nii halb, et sa ei saaks tulla tagasi.
Jumal ootab just sind!
Nii et sirutu Ta poole nii, nagu Tema sinugi poole sirutub
ja palu minuga koos järgnev palve:
Isa Jumal, tänu Sulle, et endiselt sirutud mu poole.
Tänu selle saate eest, mis tuletab mulle meelde,
et Sa endiselt armastad mind.
Jah, ma olen omadega kõrvale kaldunud...
Olen omadega täiega metsas.
Kuid ma tahan võtta vastu Su armastuse,
mis võimaldab mul tulla tagasi koju.
Lapsevanemana ma muretsen oma laste pärast.
Aita mind ja kinnita minus see teadmine,
et kõik see, mida olen neile õpetanud - sa aitad neil sellest kinni hoida.
Me palume seda Sinu käest, Issand Jeesus. Aamen.
Kui sa palusid seda palvet koos minuga,
võta meiega ühendust ja anna sellest teada.
PÖÖRDEPUNKT
"Aga õigete rada on otsekui valgusepaistus,
mis muutub üha selgemaks, kuni päev on saabunud." Õpetussõnad 4:18
Me saade on nüüdseks otsa korral, nii et tänud vaatamast!
Kuid enne, kui lõpetame, tahame sulle veel meelde tuletada,
et üheskoos suudame muuta nii mõndagi!
Sa võid olla see, kes muudab oma peret, kogukonda ja ka maailma.
Kõik, mida vajad, on vaid muudetud süda,
mistõttu loodetavasti aitas ka tänane saade
sind uuendada ja muuta.
Lõpetuseks veel üks laul.
Kõike head ja Jumal õnnistagu sind!
Tõlge: Anne-Ly Raukas