KÄÄNNEKOHTA Katumus ja anteeksianto
Tervetuloa Käännekohtaan. Nimeni on Muyiwa.
Yksi tämän päivän tarinoista muistuttaa omaani.
Pastoriperheen apu kirkon jäsenelle, oli kohtalokasta.
Ensiksi käydään Amerikassa, rotuerottelun aikakaudella.
Se oli hallitsevaa Mississippin osavaltiossa.
Erään kerran tapahtui jotain odottamatonta -
mustaihoinen poika vihelsi valkoihoiselle naiselle.
Elimme Jim Crow -lain alaisuudessa, -
ja olimme puolustuskyvyttömiä valkoihoisia vastaan.
Emme voineet äänestää, emmekä saaneet pätevää koulutusta.
Syynä tähän oli pitää meidät töissä pelloilla.
ELOKUU 1955
SIMEONIN SERKKU TULEE VIERAILULLE CHICAGOSTA
HÄNEN NIMENSÄ ON EMMETT TILL
Oli suuri ilo, saada joku vieraaksemme Chicagosta.
He pukeutuivat ja puhuivat eri tavalla.
Me kaikki halusimme muuttaa Chicagoon.
EMMETT EI YMMÄRTÄNYT, MISSÄ OLI VIERAILULLA
Hän ei ymmärtänyt eroa valko- ja mustaihoisen välillä.
Hän ei tiennyt, mitä Jim Crow -laki tarkoitti, -
eikä hän tiennyt, miten ilkeitä ihmisiä rasistit olivat.
24. ELOKUUTA 1955.
Olimme keränneet puuvillaa koko päivän, -
mutta Emmett oli päivän kotona, ja halusi lähteä jonnekin.
Lähdimme käymään kylällä viiden hengen voimin.
Pysähdyimme viiden kilometrin päässä sijaitsevaan kauppaan.
Wheeler meni sisälle Emmettin kanssa.
Hetken päästä hän tuli ulos, ja Emmett jäi vielä sisälle.
Menin kauppaan varmistaakseni, että hän ei sano mitään väärää.
Emmett maksoi ostoksensa, ja mentyämme ulos kaupasta -
hän vihelsi ohikulkevalle Carolyn Bryantille.
Säikähdimme lähes hengiltä.
Nähtyään reaktiomme Emmett säikähti myös.
NELJÄ PÄIVÄÄ MYÖHEMMIN
OVEEN KOPUTETTIIN KESKELLÄ YÖTÄ
Isäni avasi oven, ja näki miehen ase ja taskulamppu kädessään.
Hän kyseli pojasta, joka oli tullut Chicagosta.
Isäni ei tiennyt mistä on kyse, -
joten hänen johdollaan he alkoivat etsiä poikaa talosta.
He löysivät Wheelerin, joka on myös Chicagosta, -
mutta he eivät etsineet häntä.
Sitten he tulivat makuuhuoneeseeni.
Avasin silmäni, ja näin kaksi valkoihoista miestä.
Tunnistin toisen heistä Roy Bryantiksi.
Toinen heistä piteli taskulamppua ja asetta.
Hän kysyi Emmettiltä, oliko hän se, joka vihelsi Carolynille.
Emmett vastasi "kyllä".
Mies vihastui, koska odotti hänen vastaavan "kyllä, herra".
He ottivat Emmettin mukaansa, ja lähtivät pois.
Emmett ei sanonut sanaakaan.
Tunnelma oli surun ja pelon täyttämä.
Isäni vain käveli ympäri taloa ja mumisi.
Äitini juoksi valkoihoisten naapureiden luo pyytämään apua.
He eivät halunneet auttaa.
KOLME PÄIVÄÄ MYÖHEMMIN -
EMMETTIN RUUMIS LÖYDETTIIN JOESTA -
KIINNITETTYNÄ PUUVILLALOUKUN PUHALTIMEEN
Ruumista oli lähes mahdoton tunnistaa ruhjeiden takia.
Hänen sormuksensa nimikirjaimet vahvistivat asian.
AVOIMEN ARKUN HAUTAJAISET SAIVAT KANSALLISTA HUOMIOTA
On mahdoton kuvailla silloisia tuntemuksia.
Suru, viha ja järkytys olivat käsin kosketeltavissa.
Oli mahdoton uskoa, että jotain sellaista tapahtui.
J.W. MILAM JA ROY BRYANT PIDÄTETTIIN EMMETTIN MURHASTA
TÄYSIN SELVÄSTÄ TODISTUS- AINEISTOSTA HUOLIMATTA, -
VALKOINEN VALAMIEHISTÖ TOTESI HEIDÄT SYYTTÖMIKSI
Olin vihainen ja halusin kostoa.
Muutamia kertoja purin vihaani syyttömiä ihmisiä kohtaan.
Ymmärsin myöhemmin, että Bryant ja Milam olivat ainoita syyllisiä.
SIMEON KAMPPAILI VIHAN KANSSA VUOSIA -
KUNNES ERÄÄNÄ YÖNÄ HÄN KUULI ÄÄNEN
Eräänä yönä olin kapakassa juomassa, ja pitämässä hauskaa, -
kun kuulin äänen sanovan: -
"Jos kuolet synteihisi, joudut helvettiin."
Parin viikon päästä tulin uskoon, ja viha lähti.
SIMEON YMMÄRSI -
ETTÄ HÄNEN TULI ANTAA ANTEEKSI MURHAAJILLE
On väärin sanoa, että anteeksianto on helppoa.
Mutta kun antaa anteeksi, -
paino lähtee harteilta, eikä tarvitse miettiä asiaa enää.
SIMEON KIRJOITTI KIRJAN -
EMMETT TILLIN JÄRKYTTÄVÄSTÄ KUOLEMASTA
HÄN KERTOO TARINANSA KOULUISSA YMPÄRI AMERIKKAA
Kun näen kouluissa pahoinpideltyjä lapsia, -
sanon heille, että Luoja loi minut uudeksi.
Sen tähden pääsin yli kaikesta.
Kukaan ei koskaan joutunut vastuuseen Emmittin kuolemasta.
Se sai kuitenkin alulle kansalaisoikeusliikkeen.
Jos kamppailet anteeksiantamisen kanssa, -
otathan meihin yhteyttä, sillä haluamme auttaa sinua.
"JOS EI NISUN JYVÄ PUTOA MAAHAN JA KUOLE, -
NIIN SE JÄÄ YKSIN; MUTTA JOS SE KUOLEE -
NIIN SE TUOTTAA PALJON HEDELMÄÄ.
JOKA ELÄMÄÄNSÄ RAKASTAA, KADOTTAA SEN;
MUTTA JOKA VIHAA ELÄMÄÄNSÄ TÄSSÄ MAAILMASSA,
HÄN ON SÄILYTTÄVÄ SEN IAN- KAIKKISEEN ELÄMÄÄN." JOH. 12:24-25
Seitsemän vuoden ikäinen Rebecca, -
näki seurakuntansa jäsenen ampuvan hänen vanhempansa.
Hän käski minun juosta hakemaan apua.
Juoksin naapuriin niin lujasti kuin pystyin.
Hänen äitinsä makasi kuolleena lattialla, -
ja isä oli vakavasti haavoittunut.
Olin peloissani, enkä tiennyt miehen aikomuksista.
Yön tapahtumat olivat vuosien piinan huipentuma.
Iäkkään naapurin kateus koitui kuolemaksi.
Rebecca kertoo siitä kirjassaan "Paholainen kirkonpenkillä nro 7".
Horry Watts eli menestyksekästä elämää.
Hän päätti asioista kirkossaan, -
kunnes Rebeccan isä Robert Nichols otti ohjakset käsiinsä.
Seurakunta kukoisti, ja se rakasti Nicholsonin perhettä, -
mutta Watts teki kaikkensa ajaakseen heidät kaupungista.
Hän oli oikea pastorin painajainen.
Saarnan venyessä pidemmäksi -
hän saattoi osoittaa mieltään näyttämällä kelloa, -
ja lähtemällä pois ovet paukkuen.
Se oli vasta alkua.
Hän aloitti häiriösoitot, ja lähetteli uhkauskirjeitä.
Kun ne eivät toimineet, hän alkoi räjäytellä dynamiitteja.
Koimme 10 räjähdystä 2,5 vuoden aikana.
Yksi räjähdyksistä saattoi hänen veljensä vaaraan.
Kolme ikkunaa tuhoutui veljeni huoneesta hänen nukkuessaan.
Hän oli vasta pieni lapsi.
Äitini luki minulle suojeluksen Psalmin 91.
Veljeni selvisi täysin vammoitta.
Ikäväkseen Nicholsonit eivät voineet todistaa mitään.
Oman käden oikeuden sijaan, -
he päättivät rukoilla Wattsin puolesta.
Mitä opit anteeksiannosta?
Isäni opetti kirkossa anteeksiantamisesta.
Rukoilimme samasta aiheesta äitini kanssa.
Oli ihmeellistä huomata, -
kuinka vanhempani elivät opetuksiaan todeksi.
Ahdistelu saattoi olla kuukausienkin tauolla, -
mutta pelko oli aina läsnä.
Miten sait nukutuksi?
Se oli vaikeaa.
Katsoessani öisin ulos ikkunasta, -
näin Wattsin astelevan talomme edustalla punoen juoniaan.
Epäonnistuttuaan yrityksissään Watts teki jotain käsittämätöntä.
Watts tiesi, että Nicholsonit tarjosivat suojaa naiselle, -
jonka aviomies pahoinpiteli häntä.
Watts taivutteli miehen surmaamaan Nicholsonit.
Isäni kaatui lattialle saatuaan osuman lantioonsa.
Suuri sankarini vain rojahti maahan luodin voimasta.
Rebeccan isä selvisi, mutta hänen äitinsä menehtyi.
Puolison menetys, oli raju isku Rebeccan isälle.
He olivat parhaat ystävät, ja sielunkumppanit.
Iso osa isästäni kuoli äitini mukana.
Rebeccan isä kuoli muutaman vuoden sisällä veren hyytymään.
Rebecca kamppaili antaakseen anteeksi Wattsille ja Jumalalle.
Olin vihainen Jumalalle, ja sanoin hänelle: -
"Mies vei äidin pois, mutta Sinä veit isän pois".
Kahden vuoden jälkeen, ymmärsin tarvitsevani Jumalaa -
sen sijaan, että vihaisin Häntä.
Molemmat miehet joutuivat vankilaan teoistaan.
17-vuotiaana, Rebecca sai yllättäen puhelinsoiton Wattsilta.
Hän sanoi: "En voi elää loppuelämääni tietämättä, -
oletko antanut minulle anteeksi, vai et?"
Sanoin, että olemme antaneet hänelle anteeksi jo kauan sitten.
Hän nyyhkytti ja sanoi: "Pääsin pois vankilasta".
Hänen suhde Jumalaan ei syntynyt kirkossa, -
vaan vuoden aikana vankilassa miettien syntejään.
Hän sanoi minulle, että isäni oli hyvä mies, -
eikä ansainnut kärsimäänsä pahaa.
Rebecca on naimisissa pastorin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.
Kirjoittaessaan kirjaa hänen piti antaa kaikki anteeksi uudelleen.
Ihmisten kysyessä kuinka pystyin antamaan anteeksi, -
kerron heille, kuinka Jeesus antoi meille anteeksi.
Hän antoi kaikkensa, jotta saisimme elää vapaina.
Anteeksianto on sinulle mahdollisuus elämään.
Mietin usein millaista elämäni olisi, -
jos en olisi antanut anteeksi miehelle, joka tappoi oman isäni.
Kiitän Jumalaa siitä, kuinka Jeesuksen kautta koen rauhaa.
Voit kokea saman rauhan.
"HÄN PEITTÄÄ PILVILLÄ TAIVAAN JA VALMISTAA SATEEN MAALLE; -
HÄN KASVATTAA RUOHON VUORILLE.
HERRA MIELISTYY NIIHIN, JOTKA HÄNTÄ PELKÄÄVÄT, -
JOTKA PANEVAT TOIVONSA HÄNEN ARMOONSA." PS. 147: 8,11
Seuraavaksi mies, jonka valtio palkkasi salamurhaajaksi.
Hän ei ollut vastuussa teoistaan, mutta omatunto soimasi häntä.
60-luvun loppupuolella, John oli maailman parhaimpia ampujia.
19-vuotiaana hänen taitonsa saivat huomiota valtion taholta.
Amerikan ulkoministeriö palkkasi hänet.
Jo nuoressa iässä, hänen elämäänsä hallitsi kuolema.
Vietnamin sota oli pahimmillaan. Lisäksi käytiin "salaista sotaa".
Ennen kuin tajusinkaan, olin lentokoneessa valtameren yllä.
Mietin, että mihin olinkaan ryhtymässä.
John syntyi 1946, ja vietti osan lapsuudestaan Englannissa.
Hän kävi siellä koulua, mutta haaveili Amerikan olympialaisista.
Kerran näin isäni polttavan tupakkaa.
Lupasin olla kertomatta äidille, jos saisin kuulapyssyn.
Harjoittelin päivittäin, -
ja tiesin voittavani kultaa olympialaisista.
Palattuaan Amerikkaan 19 vuoden ikäisenä, -
hän osallistui ampumakilpailuun, ja voitti täysin pistein.
Hänet palkattiin hyvin nopeasti tehtävään ulkomailla.
Hänen piti tappaa Vietnamin armeijan kenraali ja eversti.
Johnista tuli palkkamurhaaja.
Odotin kohteita saapuvaksi lähes kolme päivää.
Tiesin tekeväni työn loppuun, sillä siitä minulle maksettiin.
Olin vakuuttunut sen olevan yhteiseksi hyväksi.
En koskaan ajatellut vieväni kenenkään elämää.
John tappoi onnistuneesti kaikki kohteet.
Ura oli taattu, mutta tunteet vaihtelivat suuresti.
Ulkomaille lähdettäessä en uskonut palaavani.
Pelkäsin kovasti.
Sodasta voi lukea kirjoista, mutta sitä ei voi tuntea.
Ilman että kokee sen, ei voi tietää mitä se on.
Jatkoin työtäni, mutta se raastoi minua sisäisesti.
En kuitenkaan ikinä puhunut siitä.
Erään kerran John osallistui jumalanpalvelukseen.
En koskaan uskonut meneväni kirkkoon.
Pastori puhui syntien anteeksisaamisesta.
Hän sanoi, olinpa tehnyt mitä tahansa, saisin tulla Jumalan luo.
Saisin anteeksi anoessani.
Hän ottaisi syntini pois, ja olisin pelastettu.
Kävelin alttarille, ja vastaanotin Jeesuksen.
Johnin piti silti palata töihin.
Raha veti puoleensa, ja tiesin suoriutuvani työstä.
Uskoon tultuani työ oli sietämättömän vaikeaa.
Minulla ei ole tekosyitä työni jatkamiselle.
Ajattelin: "Jos kuolen, niin tiedän mihin olen matkalla."
Ajattelin voivani tehdä melkein mitä tahansa.
Asiat huononivat, ja sisäinen kamppailu jatkui.
Siitä huolimatta, John liittyi tiedustelupalvelu Mossadiin -
tehden töitä Interpolille Israelissa.
Nuo asiat ovat mielessäni vielä tänäkin päivänä.
Yksi Johnin työtovereista osoittautui kristityksi.
Hän puhui uuden suunnan ottamisesta.
Hänen vaikutuksestaan aloin miettiä valintojani.
Hän sanoi minulle: "John, en voi tehdä tätä enää.
Meitä ei tehty tätä varten."
Hän kertoi, mitä usko merkitsi hänelle.
Vuonna 2003, John erosi tehtävistään.
Sanoin, että Jumalalla on minulle muita suunnitelmia.
Tänään John elää rauhallista perhe-elämää.
Hän on tuottanut 11 kirjaa.
Yhdessä niistä, hän kertoo menneisyydestään, -
ja uudesta toivosta Jumalassa.
Olen hyvin kiitollinen Jumalalle siitä, -
kuinka Hän muutti elämäni kulun.
Hän on kaikkeni.
Luulitpa olevasi kuinka paha ihminen tahansa, -
Jumala voi antaa sinulle kaiken anteeksi.
Jeesus kuoli kaikkien syntien edestä.
Hän tuo anteeksiannon ja pelastuksen.
Saatat ajatella, että et ole tappaja.
Oletko kuitenkin tehnyt tuhoa sanoillasi ja asenteillasi?
Koetko syyllisyyttä tällä hetkellä?
Koetko tarvitsevasi muutosta?
Jos Jumala puhuu sinulle, hoida asia Hänen kanssaan.
Jos olet tehnyt pahoja asioita, saat ne anteeksi.
Sinun tarvitsee vain kutsua Jeesus elämääsi.
Rukoile pelastuksen rukous.
Rukoillaan yhdessä:
Kiitos Jeesus tämän päiväisistä todistuksista.
Tunnen oloni hyvin tukalaksi, -
mutta tiedän, että Sinä vaikutat minussa juuri nyt.
Haluan saada uuden alun.
Pyydän sinua sydämeeni Jeesus.
Tunnustan ristin kuolemasi, ja syntisyyteni.
Tarvitsen muutosta.
Tervetuloa sydämeeni.
Pyydän, mullista elämäni. Aamen.
Haluamme kuulla sinusta, -
joten vierailethan kotisivuillamme.
Lopetellaan seuraavan laulun tahdissa.
SANCTUS REAL "Anteeksi saatu"
Menneisyys tekee pilkkaa minusta.
Epäonnistuminen painaa minut alas.
Paholainen muistuttaa minua tekemästäni väärästä.
Tässä elämässä tiedän, mitä olen ollut.
Käsissäsi tiedän, mitä minä olen.
Olen saanut anteeksi.
Minun ei tarvitse kantaa menneisyyteni taakkaa, -
sillä olen saanut anteeksi.
Tekemäni virheet valloittavat ajatukseni.
Elän päiväni uudelleen keskellä yötä.
Kamppaillessani kivun ja ylpeyden kanssa, -
itken joskus yksinäisyyttäni.
Tässä elämässä tiedän, mitä olen ollut.
Käsissäsi tiedän, mitä minä olen.
Olen saanut anteeksi.
Minun ei tarvitse kantaa menneisyyteni taakkaa, -
sillä olen saanut anteeksi.
Kun en tunne kuuluvani minnekään -
kun koen riittämättömyyttä -
olen aarre Kristuksen sylissä, -
sillä olen saanut anteeksi.
Olen saanut anteeksi.
Minun ei tarvitse kantaa menneisyyteni taakkaa, -
sillä olen saanut anteeksi.
Suomennos: Antti Malvisto