PÖÖRDEPUNKT
Tere tulemast vaatama Pöördepunkti! Minu nimi on Muyiwa.
Tänases saates...
Pommiplahvatus, millest rääkis kogu maailm
ja inimene, kes sellest eluga pääses.
Isa vanne teha tagasi neile, kes ta tütre tapsid.
Aga esmalt: 15-19 sajandil rööviti 10-20 miljonit aafriklast nende kodudest
ja sunniti orjusesse.
Nad ei kaotanud ainuüksi oma vabadust,
aga ka oma lapsed, kes vangistuse ajal sündisid.
Katsed põgeneda võis minna maksma neile nende elu.
Ometigi ületas vabaduse ihalus hirmu vahele jäämise ees.
See oli 15.aprillil, 1848 aastal,
kui u 70 orja püüdsid leida tee läbi pealinna pimedate tänavate.
Mary ja Emily Edmonson ning nende 4 vanemat venda
olid osa pundist, kes randusid sadamas nimega Pärl,
lootuses seilata sealt vabadusse.
Nende isa Paul oli vaba mees, aga ema Emilia ori,
mis tähendas, et ka tema lapsed olid sündinud orjadeks.
Olles üdini usklikud, palusid Edmonsid eduka põgenemise pärast,
teades, et kogu olukord on ainult Jumala kätes.
Me tihti ei mõista, et me elude jaoks on seatud oma plaan
ja me lihtsalt kulgeme läbi elu,
mõtlemata sellele, mis saab juhtuma või mida sa teed.
Sa lihtsalt lähed
ja kui see on Jumala tahe, oled õigel teel.
Nende plaan oli seilata mööda jõge alla ühe laheni
ja sealt edasi oma uude ellu.
Kuna tuult ei olnud, nad lihtsalt ootasid ja ootasid,
kuni lõpuks tõusis korralik tuul ja viis nad alla jõge.
Kahjuks muutus tuul aga tormiks,
nii et nad pidid heitma ankru Maryland'is.
Ja nad jäid vahele otse jõe ja lahe ühtimise suudmes,
kust nad viidi tagasi oma algsesse asupaika.
Orjad pandi kahekaupa marssima ja mehed olid ahelais,
kuni kõik viidi vangi.
Kogu rahvas kogunes neid vaatama.
Mitte vaid valged, kes mustanahalisi vihkasid,
vaid ka mustanahaliste kogukond
ja osade nende lähedased, kes nüüd kinni peeti.
Edmonsid müüdi maha ühele orjakaubitsejale Virginast.
Mu selja taga olev hoone oli kord orja koobas,
kus peeti kord kinni nii Mary't kui Emily't.
Tänapäeval asub see vaid mõne meetri kaugusel ausambast,
mis pühendatud neile kahele naisele.
Isegi, kui nad kinni peeti, käisid nad uhkelt ja sirge seljaga
lauludes vaimulikke spirituaale.
Kogu see lugu taandus nende usule.
Need, kellel on tugev usk,
tunnevad ka rahu, mis sellega kaasas käib.
Kõik kuus Edmonsite õde-venda
saadeti peale kinni võtmist New Orleans'i,
kuna nad kõik olid kütkestavad ja väga hea väljanägemisega.
Mary ja Emily müüdi seksiorjadeks,
kuid täna kollase palaviku puhkemisele toodi nad tagasi Washingtoni.
Kogu selle aja tegid nad koostööd maa-aluse raudtee rajajatega,
et päästa üks päev oma lapsed vabadusse.
Maa-aluse raudtee näol polnud tegu reaalse raudteega,
vaid inimeste liikumistega, kuhu kuulusid ka orjad ise,
kes janunesid vabaduse järele.
Nad palusid abi ka kristlikult kogukonnalt
ja nende pastor liitus Metodisti kiriku vaimulikega,
et koguda raha ja osta need tüdrukud vabaks.
Pr.Robinson, kes on Asbury Ühinenud Metodisti Kiriku ajaloolane,
loeb meile osakese sellest kirjast.
Nende tüdrukute olukord väärib iga kaasinimese kaastunnet,
mistõttu palun kogu südamest,
et nende sõprade jõupingutused kannaksid edukalt vilja
ja tagaks neile nende vabaduse.
Pastor Matthew Asbury Kabelist.
See kiri viis endise jumalasulase ja orjade eest võitleja H.Beetcher'i
New York'i Broadway kogudusse,
kus ta pidas maha tulise jutluse,
mis aitas kaasa vajamineva raha kokkusaamisele.
Ta ütles rahvale: "Kujutage ette, et tegu on teie enda tütardega;
kujutage ette, kui teie oma tütred teilt ära võetaks.
Need kaks noort metodistide tütart."
Ja seejärel juhtis ta tähelepanu nende isale, Paul Edmonsonile,
kes oli ka tulnud sinna.
Ta ütles: "Siin on nende isa. Kujutage ette, kui oleksite tema asemel."
See oli üks imeline õhtu.
Saanud vabaks,
liitusid Edmonsite õed orjavastase ringkonnaga,
mida juhtisid Frederic Douglas ja H.Beetcher'i õde Harriet.
Õdede lugu sai pikitud Harrieti raamatusse
"Võti onu Tomi onnikesse".
Emily ja Mary saadeti Ohiosse,
mis "maa-aluse raudtee" ketis oli oluline peatuspaik.
Paljude vabanenud orjade jaoks oli see kui taevas maa peal.
Tõsi, nende elu polnud endiselt kerge
ja nad pidid võitlema selle nimel, et end ülal pidada ja ellu jääda.
Aga nad ei pidanud enam elama hirmus, et keegi neid üks hetk üles annab.
Mary suri 21-aastaselt tuberkuloosi
ja Emily pöördus tagasi Washingtoni, kus ta abiellus
ja kus ta järglased elavad veel tänapäevalgi.
Milline inspireeriv lugu,
kus kõik olukorrad olid Mary ja Emily vastu.
Kui ka sinu elus on kõik olukorrad su vastu,
siis las ma julgustada sind - jätka ikkagi ja mine lõpuni välja!
Saates veel nii mõndagi head tulekul...
PÖÖRDEPUNKT
"Vaadake lilli, kuidas nad ei ketra ega koo,
aga ma ütlen teile,
isegi Saalomon kogu oma hiilguses ei olnud nõnda ehitud kui igaüks neist." Luuka 12:27
Tere tulemast tagasi!
Sellest on pea 50 aastat möödas,
kui New Yorgi 16-tänaval plahvatas baptisti koguduses pomm.
4 tüdrukut sai surma tänu rassismist tingitud vägivallateole.
Hämmastaval kombel jäi aga Carolyn McKinstry ellu.
Ta oli tol ajal kõigest teismeline.
Koos temaga oli pühapäevakooli sekretär
ja inimene, kes hetk enne plahvatust vastas hirmutavale telefonikõnele.
POTTSEPA RATAS
15.september, 1963 - unustamatu päev.
Te olite kõigest 15-aastane, aga kogesite juba midagi nii traagilist.
Kas suudaksite minna tagasi sellesse hetke
ja kirjeldada meile, mida te tundsite, kui enda ümber vaatasite
ja kui ka teada saite, et te 4 sõpra on plahvatuses hukkunud.
Kirikus ringi vaadates olid näha vaid rusud.
Ma ei saanud isegi kohe algul aru, mis täpselt oli juhtunud.
Alles koju jõudes jõudis mulle kõik toimunu kohale.
Mu sõbranna Caroli ema helistas minu emale
ja küsis Caroli järgi.
Küsis ka, kas mina olen kodus.
Mõned vanemad arvasid,
et nende lapsed on lihtsalt kuhugi turvalisse paika varju viidud.
Aga kui me k 16.00 siis teada saime, et mu sõbrad ei pääsenud eluga,
oli see midagi sellist, mida ei saa sõnades kirjeldadagi.
Olin sõna otseses mõttes kui puuga pähe saanud.
Olin kogu ülejäänud õhtu vait,
püüdes seedida kõike seda, mis oli äsja juhtunud.
Oli ju Birminghamis varemgi pommitamisi olnud,
kuid see oli nüüd esimene kord, kus ka inimesed hukkusid.
Seetõttu tundus see kõik väga ebareaalsena.
Otsekui uskumatu õudusunenäona, mida oli raske uskuda.
Lapsena oli seda üldse väga raske mõista.
Te olite ju ka läinud just WC'sse, kus te 4 sõpra hukkusid.
Ma tegelikult ei läinud sinna sisse, vaid peatusin korraks vaid uksel.
Mul olid mingid aruanded veel käes,
nii et hõikasin lihtsalt üle ukse "Tere hommikust!"
ja vaatasin, mida nad teevad.
Nad kammisid juukseid ja ajasid omavahel juttu.
Meie kiriku kantselei oli tol ajal teisel korrusel.
Vaadates kella, nägin, et olin hilinemas ja jooksin trepist üles.
Üles jõudes helises kantseleis telefon,
aga kiriku assistenti polnud sel hetkel vastamas.
Vastasin siis ise ja sain aru, et helistajaks on meesterahvas.
Ma küll ei teadvustanud seda endale,
aga kuulsin lihtsalt meeshäält ütlemas: "3 minutit."
Lastena me ei teadnud, mida selline info tähendab,
sest vanemad ei rääkinud lastele asjadest, mis neid hirmutasid
või mis olid seotud tõsiste rassistlike teemadega.
Mida te selle "3 minuti" kohta siis sel hetkel arvasite?
Mul polnud suurt palju aega mõelda.
Olin suures hämmingus
ja samas oli mul vaid 15 trepisammu ehk 15 sekundit, et selle peale mõelda.
Kuid täpselt selleks ajaks, kui olin need 15 sammu võtnud,
see pomm ka plahvatas.
Tagasi tulles räägime sellest,
kuidas plahvatus, mis Carolyni ellu jättis, ta tugevamaks muutis.
PÖÖRDEPUNKT
"Aga õigete rada on otsekui valgusepaistus,
mis muutub üha selgemaks, kuni päev on saabunud." Õp.4:18
Tere tulemast tagasi!
Carolyn McKinstry oli vaid 15-aastane, kui ta kodukirikus pomm lõhkes
ja neli ta noort sõpra tappis.
Tema jäi küll ellu,
kuid samas peatus ta elu sel päeval mitmes erinevas mõttes.
Siin on meie intervjuu teine osa.
Teile meeldis käia kirikus ja te ootasite pühapäeva hommikuid.
Teisalt aga olite näinud ja läbielanud sealse pommitamise,
mille käigus kaotasite ka oma sõbrad.
Kuidas see pommitamine teid ja teie elu tegelikult muutis?
Võib öelda, et esimesed 20 aastat peale pommitamist
olin ma väga sügavas depressioonis.
Kuigi tol ajal ei kasutatud veel depressiooni mõistet.
Ma ei usu, et oleksin tol ajal selle sõna kasutamist kuulnud.
Aga ma teadsin, et ma pole rõõmus vaid kurb;
et teatud asjad nagu kõvad helid, hirmutasid mind.
Mu nahal oli pikka aega teatud lööve
ja enamuse ajast oli mul magamisega raskusi.
Ülikooli minnes langesin veelgi sügavamasse depressiooni.
Samas kirjutasin seal väga palju,
kuna märkasin, et kirjutamine loob mulle parema enesetunde.
Kuid see, millest ma kirjutasin, oli hiljem lugedes üsna šokeeriv.
Ma kirjutasin palju surmast ja soovist olla surnud;
hämmingust selle üle, miks ma üldse veel olen siin?
Nii et te kogesite nn "ellujääja süütunnet"?
Usun küll.
Tundsin, et mul oleks vähem valus, kui oleksin hukkunud koos sõpradega,
selle asemel, et jääda ainsana ellu.
Küsisin teilt varem, mida te tundsite sel samal hetkel?
Sel 15.septembrikuu päeval 1963?
Kuid nüüd tahaks küsida, kuidas te end täna tunnete,
kui mõtlete selle pommitamise ja oma sõprade kaotuse peale;
selle mehe peale, kes te sõprade elu röövis.
Kuidas te täna selle kõige suhtes tunnete?
Ma tunnen end väga hästi ja tõeliselt õnnistatuna.
Minnes mõtteis tagasi nende tüdrukute matusetalitusele,
ütles me pastor ühe asjana järgmist:
"Nende tüdrukute veri võib üsnagi palju teenida ka kui lunastava väena.
Mitte vaid Birminghami linna jaoks,
aga kogu ülejäänud rahva ja maailma jaoks."
Ja tõesti, kui vaadata kõigele, mis on muutunud peale seda sündmust,
siis inimeste südamed on tõesti pehmenenud.
Inimeste südamed pehmenesid peale pommitamist imelisel kombel
ja kaastunne voolas üle kogu maailma.
Seda pommitamist muide on kutsutud kui pommitamiseks,
millest kuulis kogu maailm.
Samas pidi Birmingham peatuma hetkeks
ja heitma sügava pilgu iseendasse.
Usun, et nende tüdrukute surma läbi on tõesti lunastus tulnud,
sest Jumal ei lasknud sel lihtsalt niisama sündida.
Nad ei surnud lihtsalt niisama, vaid tõid esile lunastava väe.
Ja me näeme jätkuvalt selle lunastuse mõju.
Mitte ainult omaenda maal, aga kogu maailmas.
Siinkohal minu viimane küsimus teile:
tänapäevagi maailmas toimub kõikvõimalikku.
Oleme jõudnud aastast 1963 tänasesse päeva,
kus toimuvad pidevad poliitilised ja usulised konfliktid
ning inimesed sõdivad üksteise vastu.
Mida te ütleksite neile, kes on sarnases olukorras
ja on näinud hävingut, surma ning pommitamisi.
Mis oleks te sõnum neile inimestele täna?
Ma ütleks neile kahte asja.
Esimene on see, et Jumal on ajaloo Jumal
ja tänu sellele ajaloole me võime näha vigu, mida oleme teinud.
Ehk siis - ei tasu elada pimesi seda maist elu.
Jumal annab alati võimaluse näha juba tehtud vigu
ning neid mitte enam korrata.
Teine asi on aga see,
et kui keegi väidab end armastavat Jumalat,
aga ei armasta oma ligimest,
siis ta petab iseennast.
Sest Jumala sõnul pole võimalik armastada Teda, aga vihata ligimest.
See lihtsalt pole võimalik.
Peaksime keskenduma enam armastuse aspektile oma suhetes,
rääkides siis "agape" armastusest ehk tingimusteta armastusest.
Me peame mõistma, et oleme kõik loodud ühe Jumala poolt
ja seetõttu ka kui õed ja vennad sellel maisel teekonnal.
Ma peame meeles pidama ka seda, et ilma andestuseta pole tulevikku.
Kui me ei õpi andestama, pole ka maailmalt oodata enamat
kui vaid suurt möllu ja kaost.
Dr.King esitas teistlaadi küsimuse: "Kuidas me nüüd edasi läheme?"
Kas kaoses või ühtse perena?
See on meie otsus elada armastavalt ühtse kogukonnana,
või me võime ka valida kaose ja enesehävingu.
Kas sina maadled kellegiga, kes on pärit teisest hõimust, usust
või omab erinevat maailmavaadet?
Või kelle naha värv on teistsugune?
Kas keegi on sulle või su lähedastele haiget teinud?
Nii nagu Carolyn, võid ka sina õppida andestama ja armastama.
Vaata, mida 1Johannese 4:20-21 ütleb:
"Kui keegi ütleb: Mina armastan Jumalat”
ja vihkab oma venda, siis ta on valelik,
sest kes ei armasta oma venda, keda ta näeb,
ei suuda armastada Jumalat, keda ta ei ole näinud.
Ja see käsk on meil temalt endalt,
et kes armastab Jumalat, armastagu ka oma venda!"
Liitu koos meiega, et valida ühtsus enesehävingu asemel.
Oleks tore kuulda sinust,
mistõttu võta meiega kasvõi Facebook'i teel ühendust
ja vali sinagi armastus kaose asemel.
Veel lugusid tulekul peale pausi.
PÖÖRDEPUNKT
"Mina rõõmutsen väga Issandas,
mu hing ilutseb mu Jumalas." Jesaja 61:10
Järgmise loo peakangelasel oli 100 põhjust kätte maksta,
kui ta tütar tapeti.
Ta oli vihane ja igati valmis seisma silm silma ja hammas hamba vastu.
Ta oli valmis milleks iganes, et kätte maksta.
23.DETSEMBER, 2004
28 aastane Carrie pidi jõulude ajal kohtuma oma vanematega;
just peale seda, kui oli jõustunud lähenemiskeeld tema peigmehele,
kes oli teda eelmisel õhtul peksnud.
See oli see, millest ta isale telefoni teel teada andis.
Enne aga veel, kui kõne lõppes, kuulis Randy telefoni teel uksekella.
Keegi ei tea täpselt, kes seal Carrie ukse taga oli,
aga Carrie jaoks tähendas see elu lõppu.
Tormasin otse palatisse, kus ta elutu keha lebas
ja kus ta oli aheldatud hingamisaparaadi külge.
Läksin ja kergitasin ühte ta silmalaugu.
Üks õde oli seal samuti toimetamas, mispeale ütlesin talle,
et ta lülitaks kogu selle kaadervärgi välja, kuna mu tütart enam pole seal.
Ta küsis seepeale, kes ma olen ja ma vastasin, et ta isa.
Hoidsin teda seal olles oma embuses ja rääkisin temaga.
Ütlesin, et armastan teda ja et mul on nii kahju juhtunu pärast.
Vanemõde tuli ja ütles, et tema kehast leiti kokaiini jälgi.
Carrie peigmees oli uimastikaupmees
ja Randy oli enam kui kindel, et mees oli süüdi ta tütre surmas.
SURMA PÕHJUS
Arstiga rääkides ütlesin,
et tahan, et mu tütar uuritaks pealaest jalatallani läbi,
kuna osa ta juukseid oli puudu ja kaelal oli lämbumise jälgi.
Randy oli töötanud aastaid politseis,
spetsialiseerudes narkomaanide kinnipidamisele.
Nii et ta tundis narkomaailmast päris paljusid.
Ta rääkis päris mitmega neist
ja viis läbi isiklikku juurdlust oma tütre surma osas.
Ta jõudis järeldusele, et see, mida ta oli kahtlustanud, vastaski tõele.
Carrie peigmees oli süstinud talle ta oma koduukse all üledoosi.
Narkomaailmas süstitakse üledoose tavaliselt kokaiiniga,
mille tulemusena su aju lihtsalt lakkab töötamast.
See on ka seda, mida arstid juhtunu kohta kinnitasid.
Üledooside korral pole kuriteo koosseis tavaliselt tõestatav
ja nii juhtus ka Carrie puhul - tema olukorra uurimine lõpetati.
Ta peigmees pääses puhta nahaga,
aga Randy süda oli täis viha ja valu,
mis vihmasadudega kasvas veelgi.
Käisin mitmeid päevi väljas ja tundsin:
"Nüüd aitab - ma ei jaksa enam!"
Kõik, millele mõelda suutsin, oli mu kirstus lamav tütar.
Randy meelest oli aeg tegutseda.
Voodis lebades tundsin, et nüüd on aeg end kokku võtta,
mistõttu otsisin oma "tööriistad" välja ja seadsin end valmis.
Teadsin, et sel õhtul läheb andmiseks.
Olin valmis minema sinna narkopessa, kus Carrie peigmees käis.
Ta naine Patricia püüdis teda peatada.
Püüdsin viia ta mõtted millelegi muule
ja tundsin, et järgmise 5 min jooksul tuleb minna kuhugi mujale.
Patricial tekkis mõte.
Ta kutsus Randy kööki, et vaadata üheskoos Sinist Raamatut -
raamatut, mis kätkes kõiki Randy saavutusi politseis.
Ta kasutas mu tegusid, mis olid olnud suureks abiks paljudele,
selleks, et tuua need taas mu silme ette ja näidata, palju minust on abi olnud.
"Sa püüdsid aidata ka Carrie't,
aga see ei läinud päris nii, nagu olid lootnud.
Aga vaata kõiki neid, keda sa oled suutnud aidata!"
Hommiku koites pani Randy oma relvad ära,
küsitledes siiski Jumalat oma kaotuse õigsuses.
Küsisin: kuidas on lood minu olukorra ja valuga?
Kus minu abi oli? Ja mina arvasin, et oled mu Isa!
Mis värk on?
Ja see on see hetk, kus Ta aitas mul mõista,
et kättemaks tuleb Tema käest.
Ta ütles, et hilinev õigusemõistmine ei tähenda, et seda ei tulegi
ja et Tema ise pöörab kõik heaks.
Carrie peigmees on nüüdseks kinni ka teise kuriteo eest
ja Randy on võidelnud selle nimel, et talle andeks anda.
Olen öelnud Jumalale:
"Kui Sina mind ei tervenda, ei suuda seda keegi.
Mul on kohutavalt valus ja kogu see andestamise teema...
Paljud, kes sellest räägivad, ei tundu just kõige siiramad selles."
Selleks, et andestuseni jõuda,
pidi Randy meelde tuletama seda, kuidas ta ise Jumalalt andeks sai.
Ma isegi ei teadnud Jeesusest midagi, aga ma kisendasin Jumala poole:
"Puhasta mind!"
Seisin seal altaril pea tund aega ja sealt tulles olin öelnud:
"Ma olen puhas, ma olen puhas, ma olen puhas, ma olen puhas."
Mille kaudu ma korraga nii puhtaks sain?
Aga seetõttu, et Jumal andis mulle andeks.
Ja Jumal ütles: "See on see, kuidas pead võtma ka seda noormeest,
et tema võiks saada sama puhtaks kui sina kord said."
See kibedus, mis lähtub ohvriks olemisest
või sellest, kui oled kellegi kaotanud,
on kui üks kibe juur, mis on hullem kui vähk.
Ei taha küll mingeid klišeesid pilduda,
aga ainus viis sellest lahti saada on uskuda Jumalasse ja usaldada Teda.
Keegi teine ei saa sind aidata nii nagu su Taevane Isa.
Andestamine on võimalik sõltumata sellest,
mis sulle on tehtud.
Olen selle ise läbi teinud, nii et see pole vaid mingi teooria.
Üks mees tappis mu isa ja minult küsiti: "Mida me nüüd teeme?"
Kui aus olla, mul polnud vähimatki soovi teha talle midagi kahjulikku
ja seda kõike tänu Jeesusele.
Jeesus tahab olla ka sulle toeks, kui oled keset raskusi ja kriise,
aga selleks pead kutsuma Ta oma südamesse.
Saad teha seda läbi palve, mis on kui vestlus Jumalaga.
Nii et palugem üheskoos.
Issand Jeesus, ma vajan Sind oma valulikes olukordades.
See, millest olen läbi läinud, hävitab mind seesmiselt
ja ma vihkan kogu maailma.
Samas tean, et Sina saad seda muuta ja et Sa oledki teinud seda,
mistõttu tahan kasutada võimalust ja kutsuda Sind oma ellu.
Anna mulle rahu, Issand.
Kutsun Sind oma südamesse just praegu, aamen.
Kui palusid selle palve, siis Tema annab sulle oma rahu
ja rahustab su maha.
Just seda Ta teeb.
Meie koduleht on koht, kus leida veel inspireerivaid lugusid.
Meie saadet jääb lõpetama üks noor naine,
kes on ka varem me saates olnud
ja tänu millele ta on tuntuks saanud ka rahvusvahelisel areenil.
Tema nimi on Tolumide ja laulu peakirjaks on "Kuna sa tead".
Kohtume taas!
Ole mu kõrval mu õde, mu vend
Ole mu kõrval igavesti
Ära kunagi tee mulle haiget
ja ma vastan sulle samaga
Sest sa tead
et Jumal tahab, et me elaks koos armastuses
Sest sa tead,
sest sa tead
Sest sa tead
et me peame elama koos armastuses
Elame koos kui üks
Sest sa tead
et me peame elama koos rahus
Elagem koos kui üks
Sest sa tead,
et ma ei teeks sulle kunagi haiget,
sest peame elama koos kui üks
Sest sa tead,
et see on see, mida Jumal tahab
et me elaks koos kui üks
Elaks koos armastavas ühtsuses
Elaks koos kuni lunastuse päevani
Sest sa tead,
et Jumal tahab, et me elaks ühtsuses
Tõlge: Anne-Ly Raukas