PÖÖRDEPUNKT
Tere tulemast vaatama "Pöördepunkti"!
Mina olen Muyiwa ja rõõm on olla koos teiega!
Tänane saade räägib Jumala imelisest tervendavast väest.
Kui tead kedagi, kes on haige või võitled ise mõne haigusega,
siis oled just õiges kohas!
Või kui oled viimasel ajal kahelnud,
kas Jumal on ikka olemas ja kuuleb me palveid,
siis see saade on just sinu jaoks.
Ühtlasi on meil ka külas Sharon Stone.
Just nimelt - Sharon Stone!
Kuid alustuseks lugu,
kus lapsed võitlesid eluohtliku haigusega,
kuni üks organisatsioon tuli mängu ja päästis olukorra.
Need lapsed näevad igati rõõmsad, terved ja aktiivsed välja,
kuid vaid mõni nädal tagasi seisid nad veel silmitsi surmaga.
Nad vajasid südameoperatsiooni ja ka said selle
tänu Iisraeli organisatsioonile "Päästke lapse süda".
Meie organisatsiooni mõte
on pakkuda elusid päästvat südameoperatsiooni
arengumaadest pärit lastele.
See puudutas ka Estrit,
kristlasest tüdrukut Masai hõimust, Tansaaniast.
Reumaatiline palavik kahjustas ta südant
ja ta ei leidnud vajalikku abi oma kodumaalt.
Temast sai "Päästke lapse süda" 2500 patsient.
Ta süda oli väga suur.
Tal oli raske tulla toime kõige lihtsamategi asjadega
nagu näiteks tavaline kõndimine.
Õde Angelica juhib lastekodu, kust Ester pärit on.
Ta kuulis nimetatud organisatsioonist ühe vabatahtliku käest,
kes temaga ühes bussis Keeniast Tansaaniasse sõitis.
Angelica võttis organisatsiooniga ühendust
ja sai teada, et nad on peagi teel Tansaania poole,
et ronida mõne päeva pärast Kilimanjaro mäkke.
Üks nende arstidest on ka ise tansaanlane.
Minu jaoks on see kui ime.
Nad kohtusid Estriga ja mõistsid, et operatsioon on hädavajalik.
Nii oligi ta juba 2 kuu pärast Iisraelis.
Operatsioon kestis tunde,
mille käigus taastati ta südameklapi töö.
Ta võib nüüd uuesti normaalselt elada,
kuigi peab võtma ühte rohtu, et vältida uut südameklapi riket.
Organisatsiooni tegevjuhi sõnul
on 50% ravitavatest lastest palestiinlased,
kes elavad Läänekaldal või Gaza sektoris.
Usume, et "Päästke lapse süda" saadab Iisraelist välja
väga positiivse sõnumi selle kohta,
kuidas erinevad inimesed erinevatest usulistest taustadest
teevad koostööd selle nimel, et võimaldada lastele parimat.
Osa nende eesmärgist on koolitada välja arengumaade arste,
nagu näiteks doktor Goedfrey, kes saab töötama Iisraelis 5 aastat.
See väljaõpe on minu ja mu maa jaoks väga erakordne,
nii et kui ma tagasi lähen, avan loodetavasti lastekliiniku.
Lapsed elavad enne ja pärast oppi siin, selles majas.
Tavaliselt kas ema-isa või hooldajaga.
Majaperenaine ütleb, et lastes toimunud muutused on hämmastavad!
Sa näed, kuidas lapsed lähevad tervena koju.
Sa näed, kuidad lapsed, kes enne vaevu kõndisid,
sisuliselt jooksevad takso peale, et sõita lennujaama.
Nad naeratavad ja ootavad kojuminekut,
teades, et neil on tulevikku.
Vähem kui 2 nädalat peale oma operatsiooni,
tantsis Ester oma uute sõpradega ja laulis meile laulu, mille kodus õppis.
"Mul on rahu, mis voolab kui jõgi, mul on rahu, mis voolab kui jõgi,
mul on rahu, mis voolab kui jõgi mu hinge sees."
Estril on rahu, mis voolab kui jõgi ta hinges.
Kui tore, et on inimesi, kes löövad kaastundest käed külge
ja aitavad hädasolevaid lapsi.
On hämmastav, mis kõik võib juhtuda,
kui inimesed on valmis olema Jeesuse käteks ja jalgadeks.
Sest pole midagi imelisemat kui naeratav laps.
Meil on veel palju head varuks te jaoks, nii et kohtume peale pausi.
PÖÖRDEPUNKT
"Vaadake lilli, kuidas nad ei ketra ega koo,
aga ma ütlen teile, isegi Saalomon kogu oma hiilguses
ei olnud nõnda ehitud kui igaüks neist." Luuka 12:27
Meie järgmise loo peategelane võitles harukordse haigusega,
millele arstid ei leidnud mingit ravi.
Olin u 7-aastane, kui mu vanemad ütlesid mulle,
et mul on üks luuhaigus,
mida osad kutsuvad mõistatuslikeks luudeks
ja teised klaas-luudeks.
Aga tegelikult on selle nimi "osteogenesis imperfecta"
mis ladina keelest tõlgituna tähendab ebatäiuslikke luid.
Ma murdsin aasta jooksul mitmeid erinevaid luid.
Selleks polnud palju vaja.
Ma ei uskunud Jumalat.
Mul puudus isiklik suhe Jumalaga
ja seda seetõttu, et seisin täiesti teadlikult Jumala vastu.
Seda peamiselt tänu "heade kavatsustega" kristlastele,
kes muudkui ütlesid mulle:
"Sa oled ikka Jumala silmis nii eriline, et Ta on loonud sulle nii haprad luud!"
Igakord, kui keegi midagi sellist ütles,
tekkis mul loomulik reaktsioon süüdistada Jumalat,
sest ma mõtlesin, et kui Ta on nii kangesti armastav
ja ma pean Temasse uskuma ja Teda usaldama,
siis see on sellises seisus väga raske.
Olles 10-aastane, ütles ema,
et Jumal oli teda julgustanud ja öelnud, et teeb mu terveks.
Mina aga murdsin muudkui luid ega saanud aru,
et kui Jumal lubas, siis miks Ta mind juba ei tervendanud?
Minu arusaam tervenemisest oli see, et ma ei peaks enam ratastoolis istuma.
Ma teadsin, et Jumal kõnetas mind
ja püüdis murda läbi mu kõvast väliskestast,
sest Ta ju teadis, et mu süda on õrn
ja ma tegelikult tahtsin armastada Teda.
Nii et lõpuks aitaski see, et inimesed olid mu kõrval
ja näitasid üles Jumala armastust, mis tõmbaski mind jumalariiki.
Ja kuna mu ema oli nii palju investeerinud minusse,
oli see kõik mu sees juba olemas.
Nii et kui ma selle lõpuks valla päästsin,
kasvasin ka kiiresti Jumala asjades.
Kõikehõlmav lootus
Meil oli kord kodus üks piiblitund, kus osales ka üks misjonär Mehhikost.
Ja kui ta siis nägi mind pisut konarlikult liikumas,
ütles ta mulle: "Jeesus tahab su just praegu terveks teha!"
Selles oli midagi nii tugevat ja käegakatsutavat,
et see päästis kogu lootuse valla mu seest.
Jumala ligiolu oli nii võimas ja ma lihtsalt ütlesin:
"Mulle meeldiks see väga. Kas te palun palvetaks mu eest."
Oli juba hiline õhtutund ja ilma, et ta oleks olnud ebaviisakas,
ta ütles mulle: "Järgmine kord, kui näeme, ma teen seda."
Mul oli väga raske sellega toime tulla,
sest ma polnud kogu oma elu kogenud nii reaalset lootust kui siis.
Kuid samas oli see kui pöördepunktiks, sest see oli nii ehe mu jaoks,
et ma hakkasin uurima Piiblit
ja kinnitama end terveks saanud inimeste lugude põhjal,
mille Jeesus ja algkogudus Apostlite tegude ajal korda saatsid.
Nii et miski hakkas muutuma.
Mu luud murdusid endiselt -
tolleks ajaks oli mul juba üle 100 luumurru olnud,
kuid kui ma palusin nende üle, paranesid nad palju kiiremini.
Nii et 12 nädala asemel, toimus paranemine juba 5-10 nädalaga.
Ma murdsin endiselt luid, kuid nende paranemine oli kiirem.
Ühtlasi pikenes ka tekkivate luumurdude vaheline aeg.
Sel hetkel arvasin,
et olin oma tervenemise juba kätte saanud;
et see ongi tervenemine,
sest ma ei teadnud, et tegelikult võib olla teisitigi veel.
Mu probleemiks polnud mitte niivõrd need murrud -
need olid luuhaiguse tagajärg,
nii et ma vajasin tervenemist luuhaigusest endast.
Kuna see aga oli nii tõsine ja nii suur osa mu elust,
ei kujutanud sellest tervenemist isegi ette.
Ja kui ma nägin oma luid juba 2 tunniga paranemas,
mõtlesin, et enamat ei saa tahtagi!
Aga tegelikult vajasin tervenemist luuhaigusest endast.
Ususamm
Ma olin valmis ja kogu mu usk oli suunatud sellele,
kui korraga murdsin oma vaagnaluu kolmest erinevast kohast.
Seal ma siis olin: koguduse pastor ja kolme väikelapse ema,
kes ei suutnud ei iseenda ega oma laste eest hoolt kanda.
Kolisin ajutiselt ema juurde
ja oma lapsepõlve toas olles küsisin Jumalalt: "Mida küll teha?"
Ja esimest korda jõudis mulle kohale, et tervendatud ei istu ratastoolis.
See oli kui mingi uus ilmutus
ja ma kogesin, kuidas Jumala vägi tõusis nii tugevalt mu seest,
kui sellele mõtlesin.
Ma ei tea, kui kaua sellele mõtlesin, aga ma ajasin enda püsti.
Olen teiega aus - see oli kohutavalt valus!
Aga ma ajasin end püsti ja panin oma ratastooli kokku,
öeldes seal omaenda toas:
"Jumal, terved ei istu ratastoolis ja ma usun, et oled mu tervendanud."
Ja vaid hetkega oli kogu mu valu läind'!
Kõndisin mööda koridori ja palusin ema,
et ta viiks mu arsti juurde, et teha uued röntgenpildid.
Pildilt jäi mulje, nagu mul poleks iialgi ühtegi luumurdu olnud.
Nad kõik olid kadunud
ja ma teadsin, et seekord ma ei paranenud vaid luumurdudest,
vaid luuhaigusest endast.
See juhtus 29 aastat tagasi
ja see haigus pole mind enam kordagi vaevanud.
Vahel me harjume nii ära erinevate piirangute ja puudustega
ja lepime nendega kui normaalsega.
Kui neist aga läbi murrame ja edasi liigume,
mõistame, et Jumal on alati valmis seda tegema,
aga vahel läheb aega, et meid valmis seada.
Jumal hoidis mind elus, et tõestada, kui reaalnea Ta on;
nüüd tahan mina pühendada kogu oma ülejäänud elu,
et tõestada teistele, kui reaalne Ta on.
Jumal on ehe ja Ta kõnetab meid.
Ta on öelnud 2 Moosese 15:2, et Tema on Jumal, kes tervendab.
Sharon ütles, et Jumal on selleks valmis,
aga vahel läheb meie valmisolekuga veidi aega.
Ta võib sinu heaks teha seda sama, mida Sharoni heaks,
kui vaid usaldad ja usud Temasse.
Mitmed lood veel tulekul...
PÖÖRDEPUNKT
"Mina rõõmutsen väga Issandas,
mu hing ilutseb mu Jumalas." Jesaja 61:10
Tere tulemast tagasi!
Meie järgmise loo tegelane elas keset oma tavalist elurütmi,
kui korraga kogu ta elu pea peale pöörati.
Ühel kargel novembrikuu päeval, 2007 aastal,
jooksis Eugene oma tavapärast jooksuringi,
kui talle korraga takso otsa sõitis.
Päästemeeskond saabus vaid mõne minutiga
ja transportis ta kopteriga Baltimore haiglasse.
Teel sinna seiskus ta süda mitmeid kordi,
kuid parameedikud suutsid siiski ta tagasi elule tuua.
Haigla neurotrauma osakonna peaarst ei teadnud,
kas Eugene jääb elama või mitte.
Kõigil patsientidel, kellel on nii tugevad peavigastused
ja madal vererõhk, ei lähe just eriti hästi.
Tal oli 60% võimalus kas surra või jääda ellu raskete tagajärgedega.
Eugene viidi kohe opilauale,
kuna arstid diagnoosisid tal väga tõsise peatrauma.
Nad ütlesid, et isegi kui ta jääb ellu, võib tal olla tõsine ajukahjustus.
Tal olid murdunud kaelalülid ja luud ning seesmised vigastused.
12 tundi kestnud operatsioon
tundus Eugene'i naisele ja perele kui terve igavikuna.
Mu usk pandi täiega proovile ja ma ei teadnud, mida mõelda või teha.
Millal iganes kahtlused püüdsid maad võtta,
ütles ikka keegi, et: "Palvetame!",
nii et me palusime mingi 7-8 korda selle 12h kestnud operatsiooni ajal.
Palusin Jumalalt, et Ta päästaks mu kalli kaasa elu.
Arstid amputeerisid mehe parema jala ja ta langes koomasse.
Ta oli pealaest jalatallani paistes ja ninna oli paigaldatud voolikud.
Teda nähes lihtsalt murdusin ja hakkasin nutma, mõeldes:
"See küll minu mees pole."
Arstid andsid lootust kuni nädala lõpuni.
2 nädalat hiljem oli Eugene ikka veel elus.
3 nädalat läks mööda ja ta oli ikka veel elus,
nii et otsustasin jätkuvalt loota Jumala peale.
Eugenele tehti erinevaid operatsioone.
Tal oli neerupuudulikkus, stafülokokk-nakkus
ja kahepoolne kopsupõletik.
Mulle korrati iga päev: "Te mees ei jää ellu!"
5 nädalat peale õnnetust
hüüdis Janice meeleheitlikult Jumala poole.
Ütlesin: "Vajan, et annaksid mulle mingigi märgi sellest, et ta jääb elama."
Uusaasta hommikul avas Eugene oma silmad.
See oli see märk, mida vajasin, mille kaudu Jumal sai öelda:
"Siin see on! See on mu märk sulle!"
Olin nii ütlemata rõõmus ja tänulik.
Peale 3 haiglakuud ja intensiivset füsioteraapiat,
õppis Eugene jälle käima, kasutades selleks kunstjalga.
Kuid arstid hoiatasid, et ta elu ei saa enam kunagi olema endine.
Arstid ütlesid, et ta ei saa enam kunagi autoga sõita
ja teda ei tohi üksi koju jätta, kuna tal on tõsine ajukahjustus.
Öeldi ka, et ta ei saa enam kunagi jõusaali minna.
Kuid Eugene ei leppinud nende piirangutega.
Nad pingutasid mõlemad kõvasti selle nimel,
et treenida nii ta ihu kui aju.
Kui vahel tekkiski allaandmise tunne, vaatasime üksteisele otsa
ja ma ütlesin: "Ei anna midagi alla! Sa ületad selle ja saad hakkama!
Tee seda! Oled ju tugev!"
Nii et ma julgustasin teda ja lugesin talle piiblisalme
nagu näiteks: "Ma suudan kõik Temas, kes teeb mind vägevaks!"
Oli näha, kuidas see aitas ja ta end taas jalule ajas.
Ma suudan kõik Kristuses, kes teeb mind vägevaks.
Kõik, mille osas arstid ütlesid, et ma ei saa seda teha, ma teen.
Eugene sõidab taas autoga ja teeb jõusaalis trenni
ning üllatab jätkuvalt arste oma hämmastava paranemisega.
See on suur ime, et Eugene saab autoga sõita
ja oma perega suhelda ning iseenda eest hoolt kanda.
See on absoluutselt fantastiline.
Oleme tänulikud, et Jumal oli meiega läbi kogu selle aja
ja kui Ta ütleb, et Ta iialgi ei hülga ega jäta meid,
siis me oleme elav tunnistus sellest.
Kõik, millest olen läbi läinud...
Oleks võinud ka minna teisiti ja ma oleks võinud surra.
Kuid Jumal hoidis mind elus.
Elust tuleb rõõmu tunda seni, kuni seda on antud.
Ma ei vaata sellele, mida mul pole, vaid mis mul on
ja mida Jumal on minu heaks teinud.
Ta on õnnistanud mind ja kogu au ning kiitus kuulub Talle.
Vaatamata traagikale, millest Eugene on läbi läinud,
on ta siiski tänulik selle eest, mis tal veel alles on.
Pidage meeles, et Jumal on tõotanud meid mitte iialgi hüljata ega jätta.
Arstid ütlesid, et tänu vigastustele ei saa Eugene teha seda ja toda,
aga Jumalal oli parem plaan.
Las ma meenutada teile, mida Piibel ütleb:
"Ma suudan kõik Kristuses, kes teeb mind vägevaks."
Kui ka sina vajad palvet nagu Eugene,
pane pausi ajal tähele võimalusi, kuidas meiega kontakteeruda.
Näeme peagi.
PÖÖRDEPUNKT
"Aga õigete rada on otsekui valgusepaistus,
mis muutub üha selgemaks, kuni päev on saabunud." Õp 4:18
Mida sa teeksid, kui oled näinud kellegi surnuks kuulutamist,
aga siis kuuled häält, mis ütleb,
et tuleb minna ja paluda selle surnud inimese eest?
Vaata järgmist lugu, et saada teada, mida üks selline inimene tegi.
Oli 20.septembri hommik, 2006.
Jeff oli teel tööle,
kuid ei mäleta enam seda, kuidas ise end haiglasse sõidutas.
Ta oli öelnud oma ülemusele, et ei tunne end väga hästi,
mispeale murelik ülemus soovitas tal pöörduda EMO'sse.
Jeff jõudis kuidagimoodi kohale, kuid vajus seejärel kokku.
Dr.Crandall oli parasjagu intensiivravi osakonnas visiidil.
Haigla infosüsteemi kaudu edastati teade,
et keegi, kellel oli eluohtlik infarkt, oli just haiglasse jõudnud.
Ja siis tuli teine teade, mis kutsus konkreetselt mind,
kuna mina olin selle päeva valvekardioloog.
Kohale jõudes sattusin kui lahingusse, kus valitses suur kaos
ja kus kõik võitlesid selle mehe elu nimel.
Esmaabi meeskond toimetas Jeffi kallal 40 minutit,
andes talle tosin elektrilööki.
Sellest hoolimata midagi ei muutunud.
Kui dr.Crandall otsustas, et nüüd on tehtud kõik, mis võimalik,
teatas ta surma aja.
Ajal, mil' õde Jeffi ihu surnukuuri jaoks ette valmistas,
täitis dr.Crandall Jeffi toimikut.
Saades toimikuga valmis, astusin uksest välja
ja kuulsin korraga häält: "Pööra ümber ja palveta selle mehe eest!"
Tahtsin ignoreerida seda häält, sest mõtlesin, et ta on ju surnud
ja temas pole enam elu.
Nii et jätkasin oma teekonda, aga see hääl tuli tagasi ja ütles:
"Pööra ümber ja palveta selle mehe pärast!"
Jäin seisma ja mõtlesin: "Ma pean kuuletuma Jumalale.",
mistõttu pöörasin ringi ja läksin surnud mehe juurde.
Õde toimetas seal ja vaatas mind kui imelikku:
"Miks sa siin oled? Mida sa siin teed?"
Astusin selle surnud mehe juurde ja ma huulilt tulid sõnad:
"Isa Jumal, ma palun selle mehe hinge pärast.
Kui ta ei tunne sind veel kui oma Issandat ja Päästjat,
siis ärata ta surnuist just praegu, Jeesuse nimel."
Mäletan, et nägin eredaid tulesid, mis tiirlesid mu ümber.
Ja siis nende tulede keskelt ilmus üks kuju,
kes ütles, et on seal, et mind kaitsta
ja kanda hoolt selle eest, et kõik saaks korda.
Üks teine arst tuli ka sinna ja ma ütlesin:
"Andke talle veel üks elektrilaeng!"
Ta vaatas mind ja ütles, et ei saa seda teha;
et see mees on juba surnud ja ammu läind'.
Aga ma ütlesin: "Palun tehke seda minu pärast."
Nii et austusest mu vastu see arst seda ka tegi
ja Jeffi süda hakkas koheselt tööle.
Koheselt, täiuslikult ja regulaarse rütmiga,
mida me polnud eales varem näinud.
Õde kisendas ja ütles: "Mida te küll tegite?"
Mehe süda lõi täiuslikult.
Ta rindkere hakkas korraga liikuma ja ta hakkas hingama.
Ning siis liikusid ka ta sõrmed.
Jeff viidi koheselt intensiivravi osakonda.
3 päeva hiljem ärkas Jeff üles
ilma ühegi märgita aju või organite kahjustusest.
Üles ärgates oli mu tütar Jillian seal
ja rääkis kõigest, mis oli toimunud.
Esmaspäeva hommikul Jeffi vaatama tulles,
istus ta voodis täie elu ja tervise juures
ja ma küsisin, kus ta oli tol päeval, kui ma ta eest palvetasin?
Ta vastas: "Ma olin täielikus pimeduses ja nii pettunud."
Küsisin, mille pärast ta pettunud oli?
Ta ütles, et koges igavest üksindust.
Ta küsis sel hetkel,
kas oleksin nõus kutsuma Jumala oma ellu ja südamesse.
Avasin oma käed ja olin valmis Jumala vastu võtma.
See oli väga emotsionaalne hetk.
Mäletan, kuidas nutsin ta embuses.
Jeff käib jälle tööl
ja ühtlasi ka dr.Crandalli juures regulaarses kontrollis.
Ta südamega pole endiselt mingeid probleeme
ega ka mingit negatiivset jälge tema kohtumisest surmaga.
Teades, millest olen läbi läinud, olen ikka väga õnnelik mees.
Küsin iga päev: "Miks just mina?
Millest mulle see eriline soosing, et Jumal mu üle paistis?"
Sel päeval, kui Jeffi eest palusin, oli mul väga vähe usku.
See polnud mingi Halleluuja-päev mu jaoks.
Kui sinna ta juurde läksin, võin ausalt öelda,
et mul polnud vähimatki tahtmist seal olla ja paluda ta eest.
Sest ma olin nii hõivatud oma tööga.
Aga ma palusin,
omamata suurt palju usku ma palvesse sel päeval.
Kuid Jumal palus mul seda teha ja austusest Tema vastu ma palusin.
See on kõik, mida me vajame - vaid killuke usku nagu sinepiivake.
Imed on ehtsad ja neid sünnib ka tänapäeval.
Imed on ehtsad.
Nagu arst ütles - piisab vaid sinepiiva suurusest usust,
et Jumal saaks korda saata midagi võimatut.
Kuid esmalt peab Teda tundma. Seda, kes on Jumal ja Jeesus.
Jeff suri ilma omamata suhet Jumalaga
ja ta kirjeldas seda hetke kui pimedust ja igavest üksindust.
Kuid tänu arsti sõnakuulelikkusele äratas Jumal ta surnuist üles.
Ta võib sama teha ka sinu heaks.
Küsimus on: kui sina sureks nagu Jeff, kas sattuksid ka igaviku üksindusse?
Kui sa pole kindel, kuhu peale surma sattud,
siis palu see palve koos minuga.
Seda kutsutakse päästepalveks, mis lihtsamalt öeldes tähendab seda,
et astud pimedusest valgusesse.
Sa võtad vastu Jeesuse ohvri, mille Ta on toonud sinu eest
ja võid olla kindel oma igavikus,
mis siis on juba valguses ja mitte pimeduses.
Nii et palugem koos.
Issand Jeesus, tänu Sulle Su ohvri eest;
selle eest, et surid minu eest.
Ja isegi, et ma ei mõista kõike, mida Sa tegid,
tean ja kogen siiski su armastust oma südames.
Nii et ma palun - tule mu ellu.
Tule mu koju, tule mu laste ellu.
Ma palun, et tervendaksid mu ihu.
Tervendaksid mu ema ja isa, mu katkised suhted,
sest olen kuulnud, et Sa oled imede Jumal.
Aita mul näha Su väge oma elus.
Seda ma palun Su käest, Jeesus. Aamen.
Kui palusid seda palvet,
oled uuel teekonnal, astudes pimedusest valgusesse.
Tere tulemast perekonda!
Meie aeg on läbi, aga mul on teile veel üks väike muusikapala.
Loodetavasti kohtume peagi!
Järgmine laul räägib sellest, mida just äsja kogesid
ja ma loodan, et laulad seda täiel rinnal kaasa.
Laulu pealkiri on "Lunastaja".
Näeme peagi!
Kes õpetas päikesele, kus hommikul tõusta
Kes õpetas ookeanidele, et vaid nii kaugele võib tulla
Kes näitas kuule, kuhu peita end päeva ajaks
Kelle mõtted on need, mis ainsana suudavad püüda tähte?
Ma tean - see on mu Lunastaja, kes elab
Ma tean, et mu Lunastaja elab
Kogu loodu tunnistab elust, mis peitub Kristuses
ja ma tean, et mu Lunastaja elab
Tõlge: Anne-Ly Raukas