JUURET LÄHTEELLÄ
JUONTAJA BARRY SEGAL
Odota hetki, täällä on katsojia!
MOTSA - MATKALLA JERUSALEMIIN
Löysimme paikan nimeltä Motsa, -
joka on n. 10 km:n päässä Jerusalemista.
Haastattelemme Uri Ben Tsionia, kuullaksemme paikan historiasta.
Hauska tavata teidät, Uri Ben Tsion.
Olen asunut Motsan alueella -
lähes 30 vuotta.
En ole tiennyt mitään paikan historiasta, -
missä asumme ja missä lapseni ovat kasvaneet.
Sen historia ajoittuu muutaman tuhannen vuoden taakse.
Meidän tulee ensin selvittää, mikä on Motsa, -
miksi täällä käy matkailijoita ja mikä on paikan merkitys.
Ymmärtääkseni tämä on ollut hyvin rikas alue.
Tuhannen vuoden ajan täällä oli asutusta.
Hiljattain alueella on tehty löydöksiä, -
jotka ajoittuvat 9 500 ja 4000 vuoden päähän -
neoliittiselle aikakaudelle.
Raamattu mainitsee Motsan ensimmäistä kertaa -
Joosuan kirjassa.
Joosua 18:21-28 puhuu Motsasta -
yhtenä Benjaminin heimon alueen rajakaupunkeina.
Toisen kerran se mainitaan jerusalemilaisessa Talmudissa.
Siellä kerrotaan Lehtimajanjuhlaan liittyvästä rituaalista.
Motsasta haettiin pajun oksia, -
jotka vietiin alttarille.
Papit ja leeviläiset hakkasivat oksilla -
temppelin seiniä ja lattiaa.
Tämä perustui oletettavasti siihen, -
että paju tarvitsee elääkseen tasaisesti virtaavaa vettä.
Se kuvasti runsaita vesilähteitä.
Jerusalem on kuiva.
Pajunoksia tuotiin Jerusalemiin Lehtimajanjuhlan aikaan, -
joka merkkaa sadekauden alkua.
Uskomme sen liittyvän tähän.
Nämä kaksi asiaa ovat merkityksellisiä -
alueen juutalaisten historiassa.
Motsa mainitaan myös -
roomalaisten Israelin valloituksen yhteydessä.
Juutalainen historioitsija, Josefus Flavius, -
kirjoitti tuosta ajanjaksosta.
Roomalaiset valloittivat Israelin, tuhosivat temppelin, -
ja valloittivat Masadan linnoituksen.
10. legioona Tituksen johdolla, josta tuli sittemmin keisari, -
päätti antaa legioonan sotaveteraaneille -
palkaksi maa-alueita.
20-25 palvelusvuoden jälkeen palkka oli maapalsta.
Tämä on hyvin hedelmällinen alue, -
jossa on monia lähteitä.
Tällaisen alueen löytäminen Juudean erämaasta on hyvin vaikeaa.
Tämä on kaunis paikka lähellä Jerusalemia, -
merelle johtavan reitin varrella.
10. legioonan veteraanit rakensivat tänne omia tiluksiaan.
He muuttivat paikan nimen 'Koloniaksi'.
Se saattoi olla 'Kolonia Emmaus', -
vaikka on olemassa kolme muutakin samannimistä paikkaa.
Onko se sama Emmaus, josta kristityt puhuvat?
Kyllä.
Emmaukseenhan liittyy tietty välimatka Jerusalemiin.
Näin ollen on todennäköistä, että tämä on juuri se paikka.
Mainittu etäisyys on n. 11 km.
Tämä on Motsan ja Jerusalemin välinen matka.
Se oli myös päätien varrella.
Alueella oli Sorek-joen ylittävä silta, joka sijaitsee tästä n. 200 m päässä.
Se on ainoa joenylityspaikka tällä alueella.
Pitkällä matkalla ei ole muita siltoja.
Helpoin tie Jerusalemiin kulkee tämän sillan yli.
Urin mainitsema silta on monikerroksinen.
Sillan perustukset ovat roomalaisten ajalta.
Sen päälle on rakennettu tämä nykyaikainen silta.
"Pack to School" -projekti muuttaa tuhansien lasten elämää joka vuosi.
Uusien koulutarvikkeiden avulla he voivat menestyä paremmin.
On ehkä yllättävää, että Israelin koulu- tusjärjestelmä on lähes aina kriisissä.
Peruskoulut ja lukiot ovat maan kasvun ja hyvinvoinnnin heikko lenkki.
Lahjoitustenne ansiosta Vision for Israel-järjestö -
on toimittanut koulutarvikkeita lähes 250 000 lapselle.
Uskomme, että näin lapset voivat saada paremman koulutuksen -
ja rakentaa Israelin tulevaisuutta.
Israelin lasten paremman tulevaisuuden puolesta
Lisätietoja osoitteessa: www.visionforisrael.com.
'Kolonia'-nimellä on hyvin tärkeä merkitys.
Kun Joshua Jellin ja Shaul Jehuda tulivat tänne v. 1860 -
ostamaan maata, -
he ostivat sen arabikylästä nimeltä 'Kalunia'.
Se kuulostaa samalta kuin 'Kolonia'.
Laaksossa on paikka nimeltä Beit Iksa.
Se ei ole arabiankielinen nimi.
Iksa tarkoittaa x-kirjainta, joka on roomalainen numero 10.
Se liittynee 10. legioonaan, joka tuhosi Israelin.
60 vuotta myöhemmin he murskasivat Bar Kochvan kapinan.
He muuttivat paikan nimen juutalai- sesta palestiinalaisten provinssiksi.
Ongelma heijastuu nykypäiväänkin.
He muuttivat Jerusalemin Ilia Kapitolinaksi.
Miksi?
Tällä tavalla he halusivat estää juutalaisia tulevaisuudessa -
vaatimasta Juudean Jerusalemia itselleen.
Gemarassa, talmudin osassa, joka sisältää rabbien kommentaareja, -
mainitaan Motsa, jonka nimi on muutettu Koloniaksi.
Paikkojen nimet on tärkeä muistaa, -
etenkin kaikkein merkittävimpien.
Koloniasta puhuttaessa tarkoitaan Motsaa.
Miksi?
Motsa oli hyvin tärkeä paikka ensimmäisen temppelin aikana.
Se liittyi Lehtimajanjuhlan pajunoksa-rituaaliin.
Se oli myös paikka, jonne ihmiset säilöivät viljasatonsa, -
jota olivat tuomassa Jerusalemiin.
Ihmiset eivät halunneet kulkea vuorta ylös Jerusalemiin -
painavat säkit selässään.
Muutama vuosi sitten, kun laakson yli oltiin rakentamassa uutta siltaa -
perustusten läheltä löydettiin -
todennäköisesti juutalaisen alttarin jäännökset.
Alttari oli käytössä ensimmäisen temppelin aikana.
Tämä on hämmentävää.
Miksi noin lähelle temppeliä oli rakennettu erillinen alttari?
On ymmärrettävää rakentaa alttari Karmelille tai Aradille, -
jotka ovat useiden päivien matkan päässä täältä.
Aivan alttarin vieressä voidaan nähdä ympyränmuotoisia koloja, -
eli maahan kaivettuja siiloja, -
jotka on tarkoitettu pitkäaikaiseen ruoan varastointiin.
Niitä on 37 kappaletta.
Se on enemmän kuin, mitä tämän laakson sadosta saadaan.
Parhaillaan onkin tutkinnan alla olettamus, -
jonka mukaan viljasato mukanaan Jerusalemiin matkaavat ihmiset -
säilöivät viljasäkkinsä näihin siiloihin.
He jatkoivat matkaansa Jerusalemiin perheineen ja ehkä karjoineen.
Tästä laaksosta kuljetettiin sitten ruokaa Jerusalemiin.
Jerusalemin matkailijat -
varastoivat kaiken mukanaan tuomansa ruoan Motsaan.
Alttaria tarvittiin matkailijoiden uhreja varten.
He toimittivat täällä pienimuotoisen rituaalin -
kiitokseksi tästä paikasta.
Jerusalemissa toimitettiin toinen rituaali.
Kyllä, tämä se on!
Katsokaa, Urin kertoma uhrialttari, -
joka ajoittuu ensimmäisen temppelin ajalle.
Tuolloin Jerusalemin pyhiinvaeltajat pysähtyivät Motsassa, -
joka on nykyisin Jerusalemiin johtavan moottoritien varrella, -
matkallaansa uhraamaan temppeliin.
Tänä päivänä yläpuolellamme on Jerusalemiin vievä valtava moottoritie.
Voimme vertailla mennyttä ja nykyhetkeä.
Emme tiedä, mitä tulevaisuus tuo tullessaan.
Vuosi vuodelta holokaustin eloonjääneitä on yhä vähemmän.
Holokaustin jälkeen monet vainotut juutalaiset tulivat Israeliin, -
ja löysivät itselleen uuden kodin.
Valitettavasti heidän ongelmansa eivät päättyneet siihen.
Järisyttävän suuri määrä Israelin holokaustin eloonjääneistä -
elää tänä päivänä köyhyydessä ja yksinäisyydessä, -
eikä heillä ole perhettä, joka auttaisi.
Monet joutuvat valitsemaan joko lämmityksen talvella -
tai ruoan ja lääkkeet.
Tehtävämme on teoillamme osoittaa näille rakkaille ihmisille, -
että välitämme tukemalla heitä fyysisesti, taloudellisesti -
ja emotionaalisesti.
Tarjoamme taloudellista tukea ja lämmittimiä talvella -
sekä järjestämme monikielisiä tapahtumia.
Haluamme siunata heitä yhteisöllisyydellä ja hoivalla.
Nykyhistoriassa mainitaan Jellinin perhe.
Ymmärtääkseni he ostivat tämän maa-alueen v. 1860.
Siitä tuli ensimmäinen juutalainen maatalousasutus.
Jerusalemin alueella tämä oli ensimmäinen kerta, -
kun juutalaiset ryhtyivät viljelemään maata.
Monien vuosisatojen ajan -
juutalaiset eivät harjoittaneet kaupankäyntiä tai maanviljelystä.
He opiskelivat pyhiä kirjoituksia ja rukoilivat messiaan paluuta.
He elättivät itsensä -
ulkomailla asuvien rikkaiden juutalaisyhteisöjen tuella.
He keräsivät varoja mahdollistaakseen uskonelämän -
juutalaisille Jerusalemissa, Hebro- nissa, Tsfatissa ja Tiberiaksessa.
Tämä oli juutalaisten elämäntapa 400 vuoden ajan.
Jellinien ja Jehudan perheet toivat tähän muutoksen.
Jellinin perhe tuli Jerusalemiin v. 1834 Puolasta.
Joshua syntyi Jerusalemissa.
Jehudan perhe tuli Jerusalemiin v. 1854 - n. 20 vuotta myöhemmin.
Se oli hyin rikas perhe.
Joshua Jellin meni naimisiin Sarah Jehudan kanssa.
Joshuan vaimon, Sarahin, isä -
uskoi syvästi profeetta Hesekielin näyn toteuttamiseen.
Hän alkoi toteuttaa sitä jättämällä vauraan Bagdadin, -
jossa he olivat todella rikkaita.
Hän jätti kaiken taakseen pääs- täkseen rukoilemaan Jerusalemiin.
Hän oli niin vakuuttunut Hesekielin näystä.
Hän uskoi myös, että juutalaisten tulisi mennä keskenään naimisiin -
eri yhteisöjen välillä näyn toteuttamiseksi.
He päättivät ostaa maapalstan maanviljelyä varten.
Tuohon aikaan 1800-luvun puolivälissä -
ei ollut turvallista asua Jerusalemin muurien ulkopuolella.
Se oli erittäin vaarallista, mutta välttämätöntä.
Jerusalemiin muutti niin paljon ihmisiä, että tilat alkoivat käydä ahtaiksi.
Myös kristityt ja muslimit aikovat asettua muurien ulkopuolelle.
Sarahin isoveli, Shaul Jehuda, ajoi tätä asiaa, -
mutta hän ei löytänyt yhteistyökumppaneita.
Ihmiset olivat kapeakatseisia.
Joshuan isä ryhtyi yhteistyöhön Shaulin kanssa.
He olivat oikea voimakaksikko.
Ongelma oli kuitenkin se, -
etteivät he saaneet laillisesti ostaa maata, koska eivät olleet ottomaaneja.
Jehudan perhe, joka tuli ottomaanien hallitsemasta Bagdadista, -
olivat Britannian kansalaisia eikä heillä ollut maan osto-oikeutta.
He kääntyivät Britannian ensimmäisen Israelin konsulin puoleen.
Hänen nimensä oli James Finn.
Hän puhui, kirjoitti ja luki hepreaa ja jopa neuvotteli hepreaksi.
Edes juutalaiset eivät tuolloin käyttäneet hepreaa, -
vaan jiddishia, arabiaa jne.
Hän auttoi Jerusalemin ja monien muiden alueiden juutalaisia.
He päättivät kysyä konsulilta apua maan ostamisessa.
He eivät tienneet paikan historiaa.
James Finn kertoi heille kylästä nimeltä 'Kolonia'.
Kylä oli vaikeuksissa ja sitä vaivasi vakava kuivuus v. 1860.
Kylä oli suurissa talousvaikeuksissa.
Asukkaat hylkäsivät maitaan.
Ehkä he olisivat valmiita myymään maitaan, vaikka se oli kiellettyä.
Kolonian kylän asukkaat ottivat heidät iloiten vastaan.
He olivat jättämässä maitaan ja nyt joku on valmis ostamaan ne heiltä.
Paikalle saapui vauras perhe, -
joten kyläläiset tietenkin suostuivat.
Sanoisin, että Israelissa asuvien juutalaisten historiassa -
v. 1860 tämä paikka kääntää uuden sivun.
Seuraava vaihe on Israelin valtion synty.
Juutalaiset palasivat Israeliin ja alkoivat viljellä maata.
Se kasvoi siitä ensimmäiseen ja toiseen aliyaan, -
sitten perustettiin Rishon LeTsion, Rosh Pina ja muita asutuksia.
Ihmiset ovat omistautuneet tälle aatteelle ja ahkeroivat sen edestä.
Tässä paikassa näky kuitenkin toteutui käytännössä ensimmäistä kertaa -
Joshua Jellinin ja Shaul Jehudan sekä heidän vanhempiensa -
David Tevya-Jellin ja Shlomo Hezkiel-Jehudan toimesta, -
jotka rahoittivat hanketta.
Nämä kaksi jerusalemilaista älykästä teini-ikäistä poikaa -
joutuivat johtamaan tätä hanketta.
He epäonnistuivat siinä täysin.
Kahdesta jeshiva-pojasta tuli kibbutsin omistajia.
Se ei toimi. Sama kuin antaisi kibbutsilaisten johtaa jeshivaa.
Heidän hankkeensa meni täysin penkin alle.
He menettivät kaikki rahansa neljässä vuodessa.
He halusivat silti jatkaa maanviljelystä, -
vaikka eivät tienneet siitä paljoakaan.
Se on muinainen ammatti, joka on siir- tynyt isältä pojalle sukupolvien ajan.
Sitä ei voi oppia kirjasta lukemalla.
He halusivat kuitenkin jatkaa epäonnistumisesta huolimatta.
He joutuivat yksin kamppailemaan tämän maapalstan kanssa.
Vuonna 1870 peltoa kyntäessään yksi hänen maanviljelijöistään -
osui aurallaan maan alla olevaan metallinkappaleeseen.
Tämä tuli muuttamaan historiaa.
Tämä metallinkappale oli kiinni isossa kivilohkareessa.
Nostettuaan sen ylös, he löysivät maan alle vievän kuilun.
He tutkivat, mitä kuilusta löytyi.
Löydös muutti tämän alueen historian.
Paikka muuttui katastrofista valtavaksi taloudelliseksi menestykseksi.
Mitä he löysivät? -Kultaa! - Aivan oikein!
Kun kysyn, mitä he löysivät, ihmiset antava mitä ihmeellisimpiä vastauksia.
Suosikkivastaukseni oli erään bar mitzva-seurueen keksimä.
He vastasivat, että he löysivät wifin.
He yrittivät vitsailla.
Maanalainen löydös muutti minun mielestäni -
Jellinien kohtalon tässä paikassa.
Heidän jalkojensa alla oli valtava rakennelma.
He puhdistivat sen kaikesta sorasta ja liasta -
ja tekivät siitä salin.
Sen päälle he rakensivat toisen, pienemmän rakennuksen, -
jota kutsuttiin nimellä 'khan'.
Tämä pieni yläkerta, jonka he rakensi- vat löytämänsä rakennelman päälle, -
antoi heille mahdollisuuden -
tämän maa-alueen omistukseen.
Menestyksensä innoittamina he kehottivat muitakin juutalaisyhteisöjä -
aloittamaan maanviljelyksen.
Toisin kuin Joshua ja Shaul Jehuda, muut osasivat maanviljelyksen taidon.
Joshua Jellin oli onnekas löytäessään metallinkappaleen pelloltaan.
Hän oli ensimmäinen, -
joka muutti asumaan tänne v. 1890, -
kun hän rakensi tämän talon, jossa nyt olemme.
Khan on siis ikään kuin putiikkihotelli?
Tämä oli hyvin suosittu pysähdys- paikka matkalla Jerusalemiin.
Tuon ajan suurimmat pelot olivat ryöstäjät, sääolosuhteet -
ja petoeläimet.
Löydettyään tämän valtavan maanalaisen rakennelman -
kaikki aasit ja tavarat tuotiin tuohon saliin -
lukkojen taakse turvaan.
Jaffasta Jerusalemiin matkalla olevat kauppiaat -
joutuivat kaikki pysähtymään täällä, -
koska täällä oli silta, joka ylitti Sorek-joen.
Matkaa Jerusalemiin täältä oli vielä 1,5-2 tuntia ylämäkeen.
Matkailijat siis pysähtyivät tänne lepäämään.
Ihmiset olivat tottuneet pysähtymään täällä.
Jellin teki paikasta viiden tähden majatalon.
Ihmeellistä!
Mielenkiintoista on myös, kuka rakensi tämän maanalaisen rakennelman?
Uskomme, että sen rakensivat -
joko roomalaiset tai bysanttilaiset.
Nämä joukot ajoivat israelilaiset pois maastaan.
Minkä taakseen jättää, sen edestään löytää.
Roomalaiset tai bysanttilaiset rakensivat ison rakennelman, -
joka teki ainoasta juutalaisesta, joka osti maata Jerusalemin ulkopuolelta, -
rikkaan miehen.
Hän jopa kutsui muita juutalaisia seuraamaan jalanjäljissään.
Vuonna 1948 koko tämä maanviljelysasutus -
muuttui sotilastukikohdaksi, -
josta IDF-joukot hyökkäsivät Kastel-kukkulalle.
Kukkulalle hyökättiin myös Ma'ale haHamishasta ja Kirjat Anavimista.
Kun nuoret IDF-sotilaat valtasivat kukkulan, -
heille avautui tie Jerusalemiin.
Se muutti Israelin historian.
Uri on antanut meille yleiskuvan tuhansia vuosia kestäneestä -
juutalaisten historiasta tällä alueella.
200 metrin päässä Jellinin perheen asuinpaikasta -
ovat nämä suuren talon rauniot, -
joka kuului Haj Amin al-Husseinille.
Hän itse johti mellakoita, -
joissa vastustettiin juutalaisten asutusta Lähi-idässä vuonna 1920.
Britit pidättivät hänet vuonna 1921, mutta hänet vapautettiin.
Britit nimittivät Haj Amin al-Husseinin Jerusalemin suurmuftiksi, -
joka oli brittimandaatin Palestiinan korkea-arvoisin arabivirka.
1921-1936 tässä olohuoneessa -
Haj Amin al-Husseini isännöi Britannian virkamiehiä, -
ja yritti vaikuttaa heidän mielipiteisiinsä -
koskien juutalaisvaltiota Palestiinassa.
Vuonna 1936 Haj Amin johti brittien ja juutalaisten vastaisia mellakoita.
Britit antoivat hänestä pidätysmääräyksen.
Hän pakeni ja päätyi lopulta Saksaan.
Natsien propagandan välittäjänä hän yritti vakuuttaa muslimimaailmaa -
vihaamaan juutalaisia ja tuhoamaan heidät.
Hän omaksui Adolf Hitlerin ideologian.
Hän huomautti Hitlerille, ettei Saksalla ollut yhtään siirtokuntaa Lähi-idässä, -
kun taas briteillä ja Ranskalla oli.
Tavattuaan kerran Hitlerin, he sopivat -
Waffen SS-joukkojen sijoittamisesta Bosnian muslimien keskuuteen.
Jos Saksa valloittaisi Lähi-idän, -
he tuhoaisivat myös Palestiinan juutalaiset.
Tämä oli ennen roomalainen kylä nimeltä 'Kolonia'.
Sittemmin siitä tuli al-Husseinin koti, joka on nyt raunioina, -
koska hän oli antisemitisti, joka ajoi juutalaisvihaa.
Toisaalta täällä on Jellinien koti, -
joka kuvastaa juutalaisten paluuta alkuperäiseen kotimaahansa.
Tule katsomaan paikan päälle!
Suomennos: Sonja Mattayev