RÖTTER OCH REFLEKTIONER Trons pionjärer
Jag känner så starkt i mitt hjärta ett behov av -
att prata om våra tros patriarker Abraham, Isak och Jakob.
Men ur ett annorlunda perspektiv. Nämligen genom pionjärerna, -
Israels messianska troende som älskar och tror på Jeshua.
Vi träffade en kär broder, Lance Lambert, som -
var en internationell bibellärare och predikant.
Vi befinner oss i Jerusalems förort Yemin Moshe.
Vi frågar Lance om hans vittnesbörd, hans tro och -
hur han har uppmuntrat Messias kropp här i Israel.
VI GÅR HEM TILL LANCE OM EN STUND.
Vill du ha aktuell information om vad som händer i Israel, -
men vet inte varifrån du kan få pålitlig och aktuell -
information och som stämmer överens med Bibelns syn.
Jerusalem News Network erbjuder information, -
kommentarer och nyheter från troende i Israel.
Du kan följa oss gratis. Vi uppdaterar informationen dagligen.
Beställ "Jerusalem on the Line" till din e-post.
Tillgänglig på flera språk. Beställ från: www.roots4you.tv.
Du kan även mejla oss på barry@roots4you.tv -
så lägger vi dig på vår e-postlista.
Det bästa sättet att hålla sig ajour om -
händelser i Israel och det judiska folket.
- Lance, du har inspirerat och påverkat mitt liv -
och så även många andras.
Du var på vårt bröllop. - Ja.
Du har en passionerad kärlek till evangeliet.
Jag vill be dig först och främst att beskriva -
hur du kom att känna Jesus, som på hebreiska kallas Jeshua?
- Jag växte upp i ett ickereligiöst hem.
Vi gick aldrig varken till kyrkan eller synagogan.
Jag var befriad från skolämnet religion -
vilket jag var tacksam för. Du anar inte!
Jag behövde inte delta i morgonböner i skolan -
som jag fann tråkiga.
Att befrias från det, gladde mig mycket.
Jag brukade provocera de kristna pojkarna och säga att jag inte -
trodde att Jesus existerade, att Han bara var en fantasifigur.
Att människans eget psyke skapade en slags högre gestalt.
De var alla riktigt sura på mig.
Mor kom en gång hem mitt under ett bombanfall, det var -
i början av andra världskriget.
Bomber föll runtomkring varje natt.
Hon sade att det skulle hållas ett barnmöte på biografen.
Alla vanliga mötesplatser var stängda.
- Var var det någonstans? - I Richmond, Surrey.
Hon sade att Royalty Cinema i Richmond håller möte -
för barn och att jag borde gå dit. Jag frågade: "Varför?"
"Det är bra att ha tro i dessa dagar", sade hon.
Jag ville inte men min syster ville gå.
Så mor sade: "Du måste gå med din syster".
Två vänner som bodde mittemot gatan följde med oss.
Så vi gick och jag fann det väldigt...
Jag hade aldrig varit på ett kristet möte.
De sjöng psalmer och hymner, som jag fann konstiga.
Plötsligt började en missionär från Syd-Amerika prata.
Han var ännu konstigare, måste jag säga.
Han välte stolen och började liksom skjuta från bakom stolen.
Till slut gick alla. Mötet var slut.
Som slutsång sjöngs söndag efter söndag: "Framåt, Kristi stridsmän!"
Jag, min syster Teresa och två vänner -
satt kvar ensamma mitt i den stora salen.
En smart söndagsskolelärare från Duke Streets baptistkyrka, -
en passionerad troende församling, hon frågade: -
"Tillhör ni inte någon söndagsskola?" Jag svarade "Nej!"
"Vill ni inte det?" Jag sade: "Nej". Teresa sade: "Ja, vi vill".
"Jag skickar någon att hämta er. Berätta var ni bor."
Jag sade till mor att jag inte ville gå men hon -
sade att jag måste eftersom min syster ville gå.
En dag gav söndagsskoleläraren en bok till alla pojkar i vår klass.
En kristen bok. Men jag fick ingen.
Jag var upprörd eftersom -
dessa pojkar var inte så väluppfostrade.
De hade stinkbomber i skolan, skrämde flickorna med möss.
Jag själv gjorde aldrig sådant.
Jag frågade söndagsskoleläraren: "Varför fick inte jag en bok?"
"Oj då, jag glömde!" Jag tror han gjorde det med -
flit på grund av min mor och vår klass.
Så han var lite rädd. Men han grävde fram boken ur sin väska.
"Här har du." Boken var "C. T. Studd" av Norman Grubb.
Den första kristna bok jag någonsin hade läst.
Jag kunde inte lägga den ifrån mig.
Jag hade aldrig läst varken Bibeln eller en kristen bok så -
jag kom till slutsatsen att Studd, som var en känd cricketspelare, -
var den enda kristna i världen -
eftersom han lydde Gud till varje punkt i sitt liv.
I slutet av boken ställde jag mig upp.
Jag var så berörd. Det var sabbat vilket -
jag inte visste då. Det var lördag.
Jag lyfte händerna och tänkte: "Man kanske inte ber så här."
Jag böjde knä och knäppte händerna. Men då kändes det konstigt.
Jag reste mig igen och lyfte händerna.
Jag bad en väldigt obiblisk bön och sade: "Å Gud, om det finns en Gud.
Gör i mig det samma som Du gjorde i C.T. Studd och av C.T. Studd".
Det var den bönen. Jag kände inget speciellt.
Teresa och jag gick på bio och såg på Charlie Chaplin.
Under middagen kände jag något konstigt. Så något hade hänt.
Jag hade konstig känsla. Jag ville gå till kyrkan nästa morgon.
Jag sade till Teresa: "Jag vill nog gå till kyrkan imorgon."
Vi hade aldrig varit på en gudstjänst.
Teresa sade: "Jag vill gärna gå!" Så vi gick båda dit.
Vi hade aldrig sett ett kristet möte. Alla dessa -
kvinnor med blomsterhattar och annat.
Vi undrade lite över det som hände. De stod upp när de sjöng.
Och herr Redpath predikade.
På slutet sade han: "Vi har dop här ikväll".
Vi undrade båda: "Vad är dop för något?"
Vi frågade vår söndagsskolelärare vad ett dop var.
Teresa frågade: "Har de mantlar och kronor?"
Han svarade: "Nej, de har vanliga kläder och de sänks ned i vatten.
Och de bekänner sin tro till Herren Jesus.
Kom och titta. Jag ordnar platser längst fram åt er."
Så vi gick dit.
Vi såg hur åtta personer döptes. En kvinna var autistisk.
Jag trodde knappt det. C. T. Studd var ju den enda kristna i världen!
Men dessa pratade om Jesus som om Han levde.
Det var otroligt. Herr Redpath kom upp från vattnet och sade: -
"Jag känner att jag måste utmana alla som har bevittnat dopet -
och hört vittnesbörden. Är det någon här som vill följa Herren?
Res dig upp om du önskar följa Herren."
Inom mig var en kamp. Jag sade till Teresa: -
"Jag borde stå upp." Hon sade: "Nej, gör inte det."
Jag övervägde fram och tillbaka. Till slut reste jag mig upp.
Plötsligt kände jag enorm syndabörda. Jag var bara 12,5 år.
En fruktansvärd syndabörda. Söndagsskoleläraren kom fram -
till mig, tröstade mig och sade att mina synder -
var förlåtna och Herren skulle vara med mig.
Ett äldre par kom fram.
Det var packat med folk där.
De kom fram och söndagsskoleläraren frågade: -
"Pastor Rose, skulle ni vilja säga något?"
Pastor Rose sade: "Ja.
Jag och min fru såg att en pojke med röd jacka reste sig upp.
När han reste sig sade Herren till mig och min fru: -
Be för pojken för han ska dela Guds Ord -
över hela världen." - Fantastiskt!
Han vände sig till mig och sade: " Unge man, -
jag tror att Herren har frälst och kallat dig."
Han sade: "Jag och min fru kommer att be för dig varje dag."
Jag har alltid önskat veta, -
om mannen var jude eftersom han hette Rose.
Ett väldigt judiskt namn.
Jag har ofta funderat över om han var jude. Jag vet inte.
Jag vet bara att de bad för mig och att -
Herren verkligen har lett mig under alla år.
- Finns det inte något i din tidigare historia...
Din biologiska far var en italiensk greve? - Ja.
Och din biologiska mor?
- Hon är judisk...
Hennes föräldrar är från den judiska gemenskapen i Dublin.
Från Sydirland.
- Din far klarade sig inte genom kriget, eller hur?
- Vi frågade några personer i -
säkerhetstjänsten som försökte spåra far.
De pratade i Rom med guvernanten för de kungliga arvingarna.
Det är flera år sedan nu men hon -
sade att hon kom ihåg min far.
Min far var förste greve i den kungliga kretsen.
Han bar på den italienska flaggan framför kungen vart kungen än gick.
Det är intressant att denna tradition -
går århundraden tillbaka.
I min släkt har det funnits grevar i flera generationer.
- Gud rörde dig på ett speciellt sätt när du var mycket ung.
När fick du kallelsen att tjäna? - Omgående.
Det är speciellt. Vi ska komma ihåg att jag ingenting visste.
Jag hade inte läst Bibeln. Ingen gav mig en.
Jag fick Johannesevangeliet som jag bokstavligen läste sönder.
Till slut fick vi en. Moster Dagmar hittade en Bibel som hon gav oss.
Tidigt upplevde jag att Gud kallade mig till Kina och Mongoliet.
Och jag svarade på kallelsen.
Herren lät många mirakler ske, -
de var små mirakler men för mig ...
Jag blev frälst som 12,5 åring. Då brukar man genomgå Bar Mitzva.
Från den stunden har -
Herren gjort alla möjliga mirakler i mitt liv.
De har stärkt min tro och tillit till Honom.
- Du tog intryck av en kristen församling och av kristna, -
som vår käre broder Rose som lovade be för dig.
När och hur gick det till när du hittade sambandet mellan kristendomen -
och med att du hittade dina judiska rötter i evangeliet?
- I vår församling var alla säkra på att jag och Teresa är judar.
Men vi sade: "Nej då, vi är inte judar".
Mor lärde oss att inte avslöja att -
vi var judar. Hon var rädd för nazisterna.
Teresa hade rött hår och gröna ögon -
mor tänkte att ingen skulle koppla ihop det.
Jag minns när jag var mycket ung, hur rabbi Ginsburg stoppade -
oss när vi gick med mor: "Varför låter du oss inte hjälpa dig?"
Han sade det till mor. Hon svarade: "Vi är inte judar."
Man kunde se smärtan i hans ögon.
Flera år senare satt han bredvid Teresa på bussen.
Teresa jobbade som florist i en judisk blomsteraffär.
- Ja, hon band blommorna till vårt bröllop.
- Rabbi sade till henne: -
"Vart är du på väg?" "Till stationen."
"Var jobbar du någonstans?" "Hos Greens." "De är vårt folk.
Jag känner dem. Vill du att jag ringer och ber dem befordra dig?"
"Det behövs inte. Jag har redan en bra ställning."
Bussen närmade sig stationen och rabbi sade: -
"Vissa av vårt folk ser jag varje sabbat.
Andra ser jag bara på fastedagarna och Högtiderna."
Han såg på Teresa och sade: "Vissa av vårt folk ser jag aldrig."
När Teresa kom hem på kvällen hörde jag henne säga till mor: -
"Rabbi Ginsburg tror att vi är judar."
Hon berättade om händelsen. "Han såg mig rakt i ögonen och sade: -
'"Vissa av oss ser jag aldrig." Med det syftade han på Teresa.
Då vi fann Herren var tiden i Halford House mycket intressant.
En överlevande från förintelsen var den första att hjälpa oss -
med mattor och annat sådant.
Vi behövde tjocka gardiner för att dämpa ljudet från trafiken.
Han sade att det fanns en kvinna i synagogan som ville sy dem.
Det var helt otroligt att all inredning kom från dem.
Han och hans fru överlevde förintelsen.
Varje år i Jerusalem! Kom med Barry Segal och -
Vision for Israel till Lövhyddohögtiden och konferensen -
enligt profet Sakarjas syn om ändens tid att nationerna -
ska gå upp år efter år för att tillbe Kungen, -
Herren Sebaot och fira Lövhyddohögtiden.
Kontakta oss och anmäl dig!
Kom med Barry och Batya till Jerusalem och Lövhyddohögtiden.
Där deltar kända bibellärare, församlingar och lovsångsteam.
Delta i den traditionella marschen genom den store Konungens stad.
Gläd dig tillsammans med oss på Lövhyddohögtiden.
- David, det känns otroligt att gå på dessa -
Yemin Moshes kullerstenstäckta gränder.
Lance Lambert bodde i dessa kvarter. En verklig trons pionjär här i Israel.
Du kände Lance i årtionden.
Vad för slags minnen och tankar får du upp när du tänker på Lance?
- Bakom oss har vi faktiskt hans trädgård och hörnet på hans hus.
Jag har tillbringat timmar där, faktiskt månader sammanlagt, -
på sabbatsmåltider, olika fester och bara vistats i trädgården.
Han var verkligen en trons pionjär, lite som Winston Churchill.
Han har varit troende här och lett den här vägen med -
gudagivna gåvor, i undervisning och skicklighet i ledarskap.
Det är något som alla vi judiska troende -
och kristna i Israel har lärt oss att värdesätta.
Det finns få så enastående röster som Lances.
När han berättade att han ville vara som C.T. Studd...
Plötsligt blir det mycket mer verkligt -
hur trons män och trons pionjärer -
skapade i honom förmågan att vara trons pionjär i Israel.
Han har varit min andliga mentor.
Jag har judisk bakgrund. Min mors efternamn var Hazen.
Jag kom från en katolsk bakgrund. Jag kände inte Bibeln alls.
Att hitta en lärare som från 12 -13 års åldern -
har studerat och läst Bibeln...
Jag nämner igen Derek Prince, både din och Lances gode vän.
Också han hade samma rika och djupa kännedom om Bibeln.
Dessa män hade så djup kännedom om Bibeln -
och så djup vördnad för Israels Gud.
Lance visste inte om sin judiska bakgrund -
men upptäckte den senare i livet.
Han tog emot den och studerade den. Hans bibliotek är fullt av -
böcker om det judiska arvet.
På det sättet talade han som en lärd rabbi -
lika väl som en "kristen" pastor, ledare och lärare.
Kombinationen av dessa två saker är verkligen unik.
Jag vet att det har varit en välsignelse för dig och -
många andra yngre. - Han var min bestman.
- Bra val.
Han var en enastående och gudfruktig man. (Till minne av Lance Lambert -
som gick hem till Herren 10.5.2015) Och vi blev alla välsignade av hans...
hans liv och hans kärlek till Israel och hans... - Passion!
Ja, passion för vad Gud gör i detta land.
Minneshögtid för Lance Lambert. The Pavillion, Jerusalem - maj 2015.
Chuck, fint att vara här med dig. - Tack Barry.
Nu när Lance har gått hem till Herren -
och vi alla har så uppskattat de gåvor Gud gav honom.
På vilket sätt har hans liv påverkat de lokala troende -
Israel som nation och ditt eget liv?
Han hade stor betydelse för oss som kände honom.
Han var mycket engagerad i lärjungaträning och mentorskap av -
unga män, som nu finns överallt i västvärlden.
Han lärde oss se på Bibeln på ett holistiskt sätt.
Det fanns ett par unga vuxna som verkligen förde en tung kamp -
i Jerusalem. En av dem var israel, den andra inte.
De ansåg sig inte få den undervisning de behövde i kyrkan.
"Vi förstår det, eftersom pastorn bara har 45 minuter på sig."
De bad Lance och mig starta bibelstudier för unga vuxna.
Vi tillbringade 1 1/2 timme per gång med att utforska Bibeln.
Ibland använde vi 1 1/2 timme på en vers.
Det tog oss 3 1/2 år att gå igenom Uppenbarelseboken.
Hans fokus, Lances fokus, det han hjälpte oss alla med, vare sig det var -
i bibelstudierna eller i hemgruppen vi ledde på söndagsmorgnarna -
var att på nytt fokusera på Herren Jesus -
som han brukade kalla Honom, Jeshua HaMaschiach.
Han brukade påminna oss om att varje äkta väckelse i historien -
har börjat med en ny uppenbarelse om Herren Jesus.
Han brukade också påminna oss om att Herren Jesus i sista hand -
är motivet för Israels historia: förfluten, närvarande och kommande.
- Mot slutet av hans liv, fanns det något -
som han fokuserade på som kom tydligare fram -
i hans tänkande, hans liv, hans tjänst som han delade med andra?
Vad skulle du säga han speciellt betonade mot slutet av sitt liv?
Förutom Herren Jeshua kommer jag ihåg att då han kom tillbaka -
(Lamberts hus på Patmos) efter sjukdomsattacken i Grekland -
(Lambert på sjukhus i Aten 9/14 -1/15) då han satt här i det här rummet -
frågade jag om det var något han ville dela. Han sade: -
"Nåd. Utan Guds nåd kommer ingen av oss fram."
Det var något han betonade.
En annan sak han såg, som vi samtalade mycket om -
var hur många bibliska profetior som uppfylls i våra dagar.
Vi trodde båda att vi var mycket närmare Herrens återkomst -
än en typisk kristen tror.
Världen är i totalt kaos.
Det ger antikrist en chans att komma med sina lösningar.
Jag tror Lance försökte varna oss: "Var försiktiga, nu är tiden -
för Israels återupprättande och alltings slut."
- Du sitter med ett papper jag ville påminna dig om.
- Okej. - Om du kunde läsa upp punkterna där...
mycket... - Kortfattat.
Vad var det som låg Lance om hjärtat, som han ville dela med andra?
Nummer ett var Jeshua, vår tros centrum och omkrets.
Lance var orolig över att man i många messianska, judiska sammanhang -
glider vi ifrån Jeshua i centrum och fokuserar på Fadern.
I många karismatiska sammanhang fokuserar man på den Helige Ande.
Så han talar om att Jeshua är i centrum av och omsluter vår tro.
Han talade också om hur Guds Ord var absolut oumbärligt -
på originalspråken.
Vi måste kunna studera Ordet. Han memorerade ivrigt Guds Ord.
Israel var något helt annat.
Han insåg att Israel, speciellt efter 1948 och 1967 -
är väsentligt för vad Gud gör i världen idag.
Om Israel inte återupprättas, räddas, hur ska Herren kunna återvända?
Så detta var det absolut viktigaste, eftersom Israel -
är oumbärligt för att Herren ska återvända och Gud förhärligad.
Och det jag tror han välsignade oss i Jerusalem med -
mig, organisationen Förebedjare för Israel och många andra -
var att han kunde undervisa oss om rätt gemensam bön.
En av hans bästa böcker heter: “My House Shall Be A House Of Prayer”.
(Mitt hus skall kallas ett bönens hus) Många håller bönemöten i kyrkan -
som inte är annat än att alla hämtar med sig sin egen bönekammare -
"Du ber för min farmor, jag ber för de troende i Kina, han ber för Israel..."
Så gör inte Intercessors for Israel (Förebedjare för Israel).
Tack vare Lance och Derek Prince, Johannes Facius, Shel Shoberg.
Du var själv med när vi började med Förebedjarna.
Vi undervisades i hur man ber gemensamt.
En general meddelar armén vad vi ska be för.
Två eller fler kommer överens i bön. Vi har sett så många bönesvar.
Du hörde Derek leda oss i proklama- tionen: "Golan ska inte ges bort!"
Tack gode Gud, Golan hör ännu till Israel.
Vi har bett i åratal att ingen palestinsk stat ska grundas.
Det är mitt i sommaren 2015, fortfarande ingen palestinsk stat.
Världen och de flesta israelerna vill det, men det finns ingen.
Bönerna som Lance ledde oss in i var maratonlopp.
De var inte bara böner för helande, även om vi tror på sådana också.
Alla dessa är svar på böner Lance bad oss bedja.
Som vi alla hörde av Anden och kom överens att be om.
Så gemensam bön är hans största bidrag, tror jag -
till Guds Rike, men det var dolt.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
SMS:a ”HimlenTV7 100” till 72672 (så skänker du 100 kr).
Översättning: Himlen TV7