Tänään on tosi hyvä päivä todistaa rakkaustarinasta ja johdatuksesta, -
miten Jumala toi Ritvan ja minut yhteen, -
sillä tänään on hääpäivämme.
Meidät vihittiin Västeråsissa Ruotsissa -
14. syyskuuta 1974.
Jos sinulla on nopea laskupää, olemme olleet naimisissa 48 vuotta.
Jumala on ollut uskollinen liittäessään meidät yhteen -
ja pitäessään meidät yhdessä.
Tarinamme alkoi siitä, kun liityimme Missionuoriin.
Ritva liittyi vuonna 1973, samoin myös minä.
Jumala antoi meille erittäin hyvän alun uskonelämälle -
Missionuorten johtajien opetuksen ja esimerkin kautta.
Olin kaivannut todella jo monta vuotta sitä, -
että saisin elää sellaisten johtajien kanssa, -
jotka ottavat todesta Jumalan Sanan ja elävät uskonvaraisesti -
ja jotka uskovat voivansa kuulla Jumalan äänen.
Se oli suurin kaipuuni.
Paastosin raamattukoulussa -
ja kuuntelin tarkasti sekä opetusta Jumalan äänen kuulemisesta -
että johtajien todistuksia, miten se toimi monen monituisissa tilanteissa.
Tiedämme, että Raamattu sanoo Ef. 2:10:ssä, -
että olemme Jumalan tekoa, -
luotu Kristuksessa Jeesuksessa hyviä tekoja varten, -
jotka Jumala on valmistanut. Se oli kaipuuni ja unelmani.
Ja Missionuorten evankeliointikoulu vuonna 1974 -
oli kuin ponnahduslauta ja hyvää mentorointia -
ja käytännön opetusta Jumalan äänen kuulemisen -
ja Jumalaan luottamisen elämäntapaan.
Ritva oli mennyt Pyhän Hengen johtamana Australiaan Missionuoriin, -
ennen kuin tapasimme. Meillä molemmilla oli samanlainen tausta.
Me molemmat halusimme elämää, joka rakentui Jumalan luonteen, -
Hänen äänensä kuulemisen ja Häneen luottamisen varaan.
Kun Ritva oli valmistunut koulustaan Australiassa, -
Herra kutsui hänet takaisin Ruotsiin.
He olivat suomalaisia, mutta he olivat asuneet vuosia Ruotsissa.
Hän odotti kovasti pääsevänsä nauttimaan taas Ruotsin kesästä, -
Pohjolan keväästä ja kesästä.
Mutta kun hän sitten vietti aikaa perheensä kanssa, -
yhtäkkiä jostain ilmestyi intialainen mies. Hänkin kuului Missionuoriin.
Mies oli saanut kutsun ja näyn Herralta koota ihmisiä -
ja mennä Lontooseen evankelioimaan bengalilaistaustaisia intialaisia -
samana kesänä 1974.
Hänen nimensä oli Arabinda Day.
Kun hän kertoi näystään, Ritva kuuli selvästi sydämessään, -
että Jumala puhui hänelle ja kutsui häntä lähtemään mukaan.
Ritvalle oli uhraus luopua Pohjolan keväästä ja kesästä, -
mutta hän tiesi Jumalan kehottavan toimimaan viipymättä.
Hän lupautui lähtemään tiimin mukana.
Tiimi koostui pääasiassa suomalaisista ja myöhemmin myös minusta.
He menivät ensin Suomesta Ruotsin läpi Tanskaan, -
jossa Missionuorilla on keskus. Sieltä he jatkoivat Englantiin.
Samaan aikaan minä olin raamattukoulussa Sveitsissä.
Opintojen loppuvaiheessa...
Meillä oli keittiö-, siivous- ja kattausvuorot.
Oli minun vuoroni.
Arabinda oli Missionuorten työntekijä, -
joten hän tuli kertomaan näystään myös meidän kouluumme.
En ollut kuulemassa, kun hän kertoi siitä, koska minulla oli keittiövuoro.
Mutta koin hengessäni, -
että minun täytyy kuulla sanoma, joka nauhoitettiin kasetille.
Siinä oli jotain, mitä minun piti kuulla.
Kuuntelin kasetin, ja kun hän kertoi näystään, -
Jumala sanoi selvästi: "Liity tiimiin -
ja lähde Englantiin kertomaan evankeliumin intialaisille."
Arabinda ja minä yritimme päästä Englantiin.
Mutta koska toimimme uskon varassa, meillä oli hyvin vähän rahaa.
Meitä ei päästetty maahan.
Ensimmäinen seikkailumme Englantiin ja lähetystyöhön -
tyssäsi siis suljettuun oveen.
Mutta kun olimme -
tulliviranomaisten luona, -
Missionuoret kuuli siitä.
Soitimme heille, ja he kuulivat, että emme meinaa päästä maahan, -
he päättivät kerätä keskuksessa kolehdin -
ja lähettää jotkut viemään summan tulliin -
ja antamaan sen meille.
Näin tulliviranomaiselle yritettiin osoittaa, että emme ole varattomia.
Kun he olivat keränneet kolehdin, he lähettivät Ritvan ja johtajan, -
joka johti tiimiä, kun Arabinda ei ollut paikalla.
Hänkin oli suomalainen, mutta hän ei puhunut tarpeeksi hyvin englantia, -
joten Ritva lähetettiin avuksi.
Ritvan ja minun polut kohtasivat siis ensimmäisen kerran tulliasemalla.
He luovuttivat rahat. Kun Ritva tuli tulliasemalle -
ja näki minut, hän kuuli Herran sanovan selvästi: -
"Hän on tuleva aviomiehesi."
Se oli aika jännittävää.
Hän oli oppinut Missionuorissa, että kun Jumala puhuu, -
paina se sydämeen ja luota siihen, että Jumala toteuttaa sen.
Ihminen ei pysty millään itse järkeilemään, miten Jumala sen tekee.
Paina se vain sydämeen ja anna Herran tehdä työtä.
Ritva ei sanonut minulle mitään.
He yrittivät parhaansa, mutta emme päässeet maahan.
Meidän piti jäädä yöksi tulliasemalle -
ja palata seuraavana päivänä Sveitsiin.
Pari viikkoa myöhemmin saimme kirjeen Missionuorilta.
Arabinda meni edeltä. Minä seurasin häntä jälkeenpäin.
Sillä kerralla pääsimme läpi.
Tiimi Suomesta ja Ruotsista oli siis jo saapunut -
Missionuorten keskukseen eteläiseen Englantiin.
Liityimme tiimiin siellä.
Kun näin Ritvan siellä uudelleen, -
koin jotain. En tiennyt, mitä se oli.
Se oli jonkinlaista viehtymystä, -
mutta en alkanut ajatella rakkaussuhdetta tai avioliittoa.
Mutta koin jotain viehtymystä.
Minulla ei kuitenkaan ollut mitään ajatusta siitä, mihin se johtaa.
Tiimi lähti keskuksesta, ja asuimme baptistiseurakunnassa -
paikassa nimeltään Willesden Green Pohjois-Lontoossa.
Siellä oli määrä aloittaa työ intialaisten maahanmuuttajien parissa.
Kun saavuimme sinne, -
evankelioimme bengalilaisia ja rukoilimme heidän puolestaan.
Tutustuimme toisiimme tiimissä. Se oli hauskaa aikaa.
Nautin siitä, että saatiin kertoa evankeliumi heille ensimmäistä kertaa.
Ritva oli saanut kutsun työhön intialaisten pariin pikkutyttönä.
Hänen elämässään se oli historiallinen käännekohta.
Toimimme hyvin tiiminä. Jalkauduimme jakamaan lehtisiä.
Mutta sitten lähestyi se aika, että eräälle suomalaiselle pariskunnalle -
oli syntymässä esikoislapsi.
Elimme niin vaatimattomissa oloissa, -
että lääkärin mielestä vaimon ei ollut enää turvallista olla siellä.
He matkustivat takaisin Missionuorten keskukseen, -
ja vaimo pääsisi sieltä aikanaan sairaalaan.
Koska he puhuivat niin huonosti englantia, he pyysivät Ritvaa mukaan.
Hän oli valmis lähtemään mutta hän kävi sisäistä taistelua: -
"Herra, oliko se totta, mitä sanoit, että hän on tuleva aviomiehesi?"
Näytti siltä kuin vauva ei ehtisi syntyä, -
kun tiimimme lähtisi jo pois.
Kun hän teki päätöksen, -
hän teki sen raskain sydämin, sillä hän ei tiennyt, näkeekö hän minua enää.
Samaan aikaan hän säilytti lupausta sydämessään.
He lähtivät ja olivat siellä jonkin aikaa.
Sillä välin, kun he olivat siellä, Ritva käytti aikansa viisaasti -
paitsi tulkaten myös rukoillen.
Hänellä oli siellä suomalainen ystävä.
Hän pyysi tätä rukoilemaan kanssaan, -
että Jumala täyttäisi lupauksen siitä, että meistä tulee aviopari.
Hän oli innoissaan, -
ja he rukoilivat yhdessä joka päivä hyvän aikaa, ehkä pari viikkoa, -
ja jyskyttivät taivaan porteilla, jotta tämä ihme tapahtuisi.
Ritvan uskoa rohkaisi se, -
että joku taisteli hänen rinnallaan rukouksessa ja uskossa.
Parin viikon jälkeen he molemmat kokivat aivan yhtäkkiä, -
että rukoustaistelu on päättynyt, taivaan rukousmaljat ovat täynnä -
ja heidän ei tarvinnut enää rukoilla. He voivat alkaa vain ylistää Herraa.
Niin he tekivät sinä päivänä.
Samaan aikaan, tai pari päivää sen jälkeen, -
kun he olivat saaneet voiton rukoustaistelussa, -
koin jotain yllättävää tiimin mukana Lontoossa.
Missionuorten koulussa ollessani olin jättänyt puolisoasian Herralle.
Olin sanonut Herralle, että Hän voi hallita sitä elämänaluetta: -
"Menenkö naimisiin vai en, kenen kanssa tai milloin, -
jätän sen Sinun käsiisi."
Se oli vaikeaa, mutta pystyin siihen lopulta luottavaisin mielin -
ja koin vapautta asian suhteen.
Koin, että minun ei tarvitse miettiä sitä elämänaluetta enää.
Keskittyisin vain Valtakunnan asioihin -
ja antaisin Herran toimia ajallaan ja tavallaan.
Mutta yhtäkkiä niiden päivien aikana kuulin jotain.
Ja voin kertoa, etten ollut tottunut kuulemaan Jumalan ääntä.
Silloin vasta opettelin.
Olin oppinut koulusta paljon, ja harjoittelin innokkaasti, -
mutta Jumalan äänen kuuleminen oli minulle vielä uutta.
Mutta silloin kuulin selvästi. Herra sanoi minulle: -
"Olet odottanut, että menet naimisiin vasta hyvin pitkän ajan päästä, -
mutta sanon sinulle, että tapaat vaimosi hyvin pian."
Olin varma, että se oli Herra.
Niinpä aloin kuunnella.
Kysyin Herralta: "Miten se täällä Lontoossa voi tapahtua?"
Olin aina ajatellut meneväni naimisiin norjalaisen kanssa.
Kysyin, miten on mahdollista, että tapaan tulevan vaimoni Lontoossa.
Taas Jumalan ääni oli selvä ja oikeassa. Hän sanoi: -
"Älä sinä siitä murehdi. Tuon hänet eteesi."
On mielenkiintoista seurata Herran ääntä.
Tallensin sen sydämeeni.
Siihen aikaan, koska Ritva oli rukoillut ystävänsä kanssa, -
ihmeet alkoivat tapahtua.
Muutama päivä Herran kanssa käymäni keskustelun jälkeen -
yhtäkkiä alakerran ovelle koputettiin.
Juoksin alas avaamaan ovea.
Ovella oli Ritva erään Missionuorten johtajan kanssa.
Herra oli sanonut tuovansa hänet eteeni.
En silloin tiennyt, että se on Ritva, -
mutta kun näin hänet, sydämeeni tuli kuin kolmiulotteinen ilo.
Olin todella onnellinen.
Heidän oli määrä olla luonamme vain kaksi päivää.
He toivat meille tarpeita, kuten ruokaa.
Ne kaksi päivää olivat kauniita ja profeetallisia päiviä -
meidän kahden elämän yhdistämisessä.
Se on kaunis tarina.
En normaalisti ollut kovin sosiaalinen ihminen, -
joka keskusteli ihmisten kanssa pitkään, -
mutta sinä päivänä minulla riitti asiaa Ritvalle.
Hän ihmetteli, mitä Kristianille on tapahtunut, -
kun hän haluaa puhua niin paljon.
Se oli yksi asia.
Toinen liittyi saamaani vahvistukseen.
Me keskustelimme koko päivän.
Sitten aloin muistaa, mitä Herra oli sanonut siitä, -
että tapaan tulevan vaimoni odotettua nopeammin ja Hän tuo hänet luokseni.
Aloin oivaltaa, että se tuntuu sopivan kuvaan.
"Onko Ritva se, joka Sinulla on mielessä?" kysyin Herralta.
Mitä pidempään juttelimme, tuntui kuin ilo ja rauha olisivat tulvineet -
meihin molempiin sinä päivänä.
Sitten aloin pyytää Herralta vahvistusta asialle.
Seuraavana päivänä olin jo saanut -
jonkinlaisen vihjeen. Se viittasi siihen, että sen täytyi olla Ritva.
Halusin kuitenkin olla aivan varma, että se oli Herrasta.
Ensimmäisen ja toisen päivän välisenä yönä, kun hän oli käymässä, -
Jumala oli hyvin vahvasti läsnä.
Minulle oli hyvin epätavanomaista kokea, -
että Jumalan läsnäolo oli niin vahva.
Kun menin nukkumaan, tuntui kuin Herra olisi seissyt vieressäni.
Aloin kysyä Häneltä, voisiko Hän antaa...
Koin Hänen sanovan: "Tiedän, että tämä tapahtuu nopeasti, -
mutta se on minusta."
"Kerro Ritvalle johdatuksestani jo huomenna."
Minulle tuli kylmänhiki, ja minua alkoi jännittää.
En ollut mitenkään varmoilla vesillä -
johdatuksen seuraamisen ja kokemisen suhteen -
niin selvästi ja nopeasti. Se oli minulle aivan uutta.
Mutta se oli hyvin selvää.
Sitten kysyin Herralta, voisiko Hän vahvistaa johdatuksen -
joillakin raamatunlauseilla, -
jotka puhuvat tästä aiheesta, jotta se olisi vahvistukseksi minulle.
Herra antoi sitten nämä raamatunjakeet minulle -
sängyllä maatessani.
Etsin sen täältä.
Ensimmäinen sananpaikka...
Jumala puhui monille Missionuorissa ja myös minulle usein -
antamalla raamatunjakeen ja käskemällä avata Raamatun -
esimerkiksi kohdasta Ester 2:17.
Usein Hän puhui tällä tavalla.
Sinä iltana tämä oli ensimmäinen jae, jonka Hän antoi minulle.
Avasin Raamatun. En tietenkään tiennyt, mitä Ester 2:17:ssä sanotaan.
Näin siinä sanotaan.
"Ja Ester tuli kuninkaalle kaikkia muita naisia rakkaammaksi -
ja sai hänen edessään armon ja suosion ennen kaikkia muita neitsyitä,-
niin että tämä pani kuninkaallisen kruunun hänen päähänsä -
ja teki hänet kuningattareksi Vastin sijaan."
On ihmeellistä, miten Jumalalla on Raamatussa tällaisia jakeita, -
jotka sopivat minun tilanteeseeni niin täydellisesti.
Sydämeni alkoi sulaa. Ajattelin, että tämä on Jumalasta, -
mutta pyysin vielä yhtä jaetta.
Hän antoi jakeen Uudesta testamentista.
Hän käski avata Raamatun 1. Tess. 2:8:sta.
Sekin on hyvin sydäntä sulattava jae.
Paavali sanoi Tessalonikan seurakunnalle: -
"niin mekin, teitä hellien, -
halusimme antaa teille, ei ainoastaan Jumalan evankeliumia, -
vaan oman henkemmekin, -
sillä te olitte meille rakkaiksi tulleet."
Miten hieno sana. Jumala puki sanoiksi tunteeni Ritvaa kohtaan.
Kaipasin häntä hellästi.
Olin jakanut evankeliumia yhdessä hänen kanssaan sen kesän.
Mutta Jumala sanoi, että siinä on muutakin.
Olin valmis antamaan henkenikin, -
koska Ritva oli tullut minulle rakkaaksi.
Jumala oli siis pysäyttänyt minut.
Hänen tahdostaan ei ollut enää mitään epäselvyyttä.
Tiesin, mitä oli tehtävä seuraavana päivänä
Kun päivä alkoi kääntyä iltapäivän puolelle, -
Herra sanoi: "Sanoin, että sinun pitää kertoa hänelle tänään."
"Kerro hänelle."
Olin ujo.
Se oli iso juttu, enkä halunnut tehdä virhettä.
Se meni niin, että kolme tiimiläistä -
istui takapihalla keskustelemassa. Minä olin yläkerrassa.
Rukoilin, hikosin ja olin aivan hermona.
Sanoin Herralle: "Minulla ei ole rohkeutta."
"Sinun pitää auttaa minua."
"Voitko järjestää niin, että kaksi muuta lähtevät pois -
ja Ritva jää yksin? Sitten uskallan mennä juttelemaan."
Tuskin sanat olivat lähteneet suustani, -
kun he nousivat ja lähtivät.
Sitten menin alas juttelemaan.
Ritvakin oli kuullut vahvasti Herralta edellisenä iltana, -
jona Jumala oli puhunut minulle.
Istuin alas.
Minulla oli kädessäni norjankielinen ja amerikkalainen Raamattu.
Hengitin raskaasti, koska en päässyt alkuun. Se oli iso askel.
Kysyin Ritvalta, oliko hän nukkunut hyvin. En tiennyt, mitä sanoa.
Hän vastasi, että ei oikeastaan, -
sillä keittiössä oli rapistellut hiiri.
Todellisuudessa Jumala oli puhunut hänellekin, ja se oli pohjimmainen syy.
Joka tapauksessa hän katseli minua ja näki minun hengittävän raskaasti.
En uskaltanut aloittaa.
Tilannetta helpottaakseen hän esitti kysymyksen, -
koska minulla oli kaksi Raamattua, ja se näytti vakavalta.
Hän kysyi: "Onko Herra puhunut sinulle viime aikoina jostain?"
Diplomaattinen nainen.
Sitten aloin kertoa johdatuksesta ja kaikesta, mitä oli tapahtunut.
Se oli todella ihanaa.
Hän istui siinä hyvin rauhallisena ja kuunteli nauttien.
Kun olin kertonut oman osani, -
kysyin, oliko hän kokenut jotain.
Hän kertoi, mitä tulliasemalla oli tapahtunut, -
kun meidät käännytettiin takaisin Sveitsiin, -
ja Herra oli sanonut: "Hän on tuleva aviomiehesi."
Ja niin Kristian pystyi huokaisemaan helpotuksesta -
ja rentoutumaan. Sitten tuli ilo.
Se oli ihanaa.
Sen jälkeen kerroimme siitä johtajalle.
Olin kertonut hänelle jo johdatuksesta, joten hän tiesi siitä.
Emme poksautelleet samppanjapulloa.
Uskonelämässämme oli vain appelsiinimehua, -
mutta juhlistimme sillä iltaa koko tiimin kesken sinä iltana.
Kerron vielä tähän loppuun, -
että aloimme kertoa ystävillemme tästä johdatuksesta, -
ja tuli monia upeita vahvistuksia.
Ritva kertoi tästä jollekulle Missionuorten keskuksessa.
Tämä sanoi: "Tiesimme, että teidät on tarkoitettu toisillenne."
"Olemme rukoilleet sen puolesta jo jonkin aikaa."
Ja kun Ritva oli ollut Tanskassa -
ja he kuulivat, että tiimiin tulee mukaan norjalainen mies, -
joku oli sanonut Ritvalle: "Tämä mies on sinulle."
Ja viimeinen oli se, -
kun Ritva lähetti tiimistämme kuvan -
vanhemmilleen kotiin.
Valokuvan laatu ei ollut kovin hyvä vielä vuonna 1974.
Näytin kuvassa aika surkealta.
Ensimmäisenä kuvan tiimistä näki Ritvan äiti.
Emme olleet kertoneet johdatuksesta. Tämä oli ennen sitä.
Ritvan äiti sanoi miehelleen osoittaen minua kuvassa: -
"Tuosta miehestä tulee Ritvan aviomies."
Ritvan isä vastasi raskaasti huokaisten: -
"Kaipa avioliitto voi toimia vanhankin miehen kanssa."
Näytin kuvassa niin surkealta. Olin Ritvaa neljä vuotta nuorempi, -
mutta näytin monta vuotta vanhemmalta.
Jumala päätti tämän luvun vielä hienoilla vahvistuksilla.
Haluan lopuksi sanoa, -
että Jumala välittää hyvin paljon elämäsi kaikista puolista.
Älä sulje Herraa ulkopuolelle yksityiselämästäsi -
tai muiltakaan elämänalueilta.
Kutsu Hänet eri alueille ja anna Hänen tulla sisään.
Hän on ystäväsi ja Isäsi. Hän rakastaa sinua.
Voi kuulostaa pelottavalta, kun pyydetään luopumaan -
elämän herruudesta eri elämänalueilla, -
mutta kun sitä ajattelee, -
kyse on joko Jumalan viisaudesta tai omasta viisaudestasi, -
joten valinta ei ole kovin vaikea, -
kun Häneen voi luottaa, ja Hän todella on luottamuksen arvoinen.
Toivottavasti todistus on rohkaissut nuoria naimattomia, -
jotka toivovat puolisoa.
Sinä ja avioliittosi olette Jumalan asialistalla.
Hän välittää siitä. Hän laatii suunnitelmia sitä varten.
Hän johdattaa, puhuu ja pitää sinusta huolen.
Hän on hyvä isä. Ja Raamattu sanoo: -
"Jos siis te, jotka olette pahoja, osaatte antaa lapsillenne hyviä lahjoja,
kuinka paljoa ennemmin teidän Isänne, joka on taivaissa, -
antaa sitä, mikä hyvää on, niille, jotka sitä häneltä anovat!"
Anotaan Häneltä.
Isä, Sinä olet kaikkein suurenmoisin Isä.
Kaikkien aikojen paras Isä.
Ja niin kuin intialaiset järjestävät avioliittoja, -
Sinä olet hyvä järjestämään avioliittoja.
Tänään haluamme tuoda eteesi kivun ja kaipuun avioliittoa kohtaan, -
turhautumisen ja pettymyksen.
Herra, tule tälle alueelle katsojien elämässä.
Ilmesty heille todellisena isähahmona, -
joka voi intialaisen isän ja äidin tavoin järjestää avioliiton lapselleen.
Voit tehdä sen tavallasi. Ei fyysisesti tai suoraan, -
vaan näkymättömissä voit liittää ihmisiä yhteen.
Voit myös puhua sydämelle, kuka on oikea kumppani.
Nyt rukoilemme, että luottamus Sinuun alkaa siemenenä tänään -
tämän opetuksen kautta ja alkaa kasvaa.
Voit kastella sitä luottamusta, -
että annat hyvän puolison sille, joka sellaista tarvitsee, -
olipa hän ollut naimisissa ennen tai ei.
Herra, Sinä välität. Olet hyvä Isä, -
joka annat hyviä lahjoja lapsillesi.
Pyydämme, että tämä johdatus alkaa toimia -
tulevina päivinä monien tämän sanoman kuulijoiden elämässä.
Kiitos siitä, miten johdatit Ritvan ja minut yhteen.
Rakastamme Sinua ja kiitämme ja ylistämme Sinua siitä, -
että olet uskollinen johdattaja ja hyvien lahjojen antaja.
Jeesuksen nimessä, aamen.
Suomennos: Marianne Tenetz