JUMALA JALAJÄLGEDES
Tere!
Olen Gregg Ellis
organisatsioonist Fire Starters International.
Mina ja mu abikaasa oleme rääkinud selles saatesarjas
austavast ja au täis elust seoses Jumala asjadega.
Võime elus kohata sageli inimesi, kellel on väga tugevad Jumala annid.
Kuid üks asi, mis võib kahjustada kõiki Jumala asju ja tegemisi,
on see, kui me ei oma austavat suhtumist Tema suhtes.
Nii oleme õpetanud ka oma organisatsiooni inimesi
au ja austuse teemadel.
Meil on teatud standardid, millest õppida ja mida järgida
ning mina ja mu abikaasa oleme ka teiega neid jaganud.
Täna aga tahan rääkida hirmust.
Hirm on miski,
mis võib täiega peatada Jumala Vaimu voolamise
ja takistada meil ka kogemast õnne -ja rõõmutunnet.
See võib hoida meid tagasi astumast oma kutsumisse
või hoida meid eemal saavutamast oma sihtmärke.
Nii et peame rääkima hirmust
ja sellest, kuidas see takistab meil elamast austavat elu.
Üks asi, mida teha tahame, on hävitada hirmu.
Me ei taha seda vaid eirata, vaid hävitada selle.
Kuid mis see hirm üldse on?
Esiteks - hirmu puhul on tegu vaimuga.
Aga mida sellega peale hakata?
Hirm võib olla nii tugev,
et sellest saab kui üks takistus või sidumine me elus,
mis halvab meid.
See halvab meid nii,
et me ei saa teha seda, milleks meid on kutsutud.
Hirm võib tabada meid kas väga ootamatult,
või tasapisi ja ajapikku.
Vaimud on üldse väga peened kujud
ja nii võib ka hirmu vaim sõita sisse viisidel,
mida me ei oska isegi oodata.
Kui hakkasime abikaasaga seda teemat lähemalt uurima
ja tahtsime ka teada, kuidas hävitada hirmu,
siis nägime omaendi elu põhjal,
kuidas hirm võib hiilida me elu kümnel eriviisil,
mida me ei osanud isegi ette näha.
Aga mis see hirm siis on?
Hirmu kogedes
võib see vahel muutuda nii suureks ja nii tugevaks,
et põhjustab lausa füüsilisi häireid.
Oled kindlasti oma elu jooksul tundnud hirmu millegi ees
või kartnud teatud asju,
mistõttu räägime teatud asjadest,
mida sa hirmu korral lausa füüsiliselt tunned.
Sageli, kui oled hirmunud, hakkab su süda üha kiiremini lööma
ja su sees tekkib üks ärevus.
Külmahigi katab kogu su keha.
Seda on näha näiteks inimeste pealt,
kes peavad oma esimest avalikku kõnet
või kes peavad laulma rahvahulga ees.
Olles väike poiss, käisin ma iga nädal klaveritundides.
Õpetaja õpetas mind nooti tundma ja kõiki muid asju.
Ühtlasi oli tal kombeks korraldada iga-aastast esinemist,
kus ta kogus kõik oma õpilased kokku
ja need omakorda kutsusid oma vanemad kuulama.
Ja seal siis pidi igaüks esinema.
Ma vihkasin seda iga aasta! See oli nii kohutav!
Tavaolukorras polnud mul probleemi mängida oma õpetajale,
või kodus emale, kes kontrollis, et kõik noodid ikka õigesti kõlaksid.
Olukorras aga, kus mu ümber oli nii palju lapsi ja lapsevanemaid
ja ma pidin nende ees üles astuma,
hakkasid mu käed värisema ja hirm võttis täiega võimust mu üle.
Seda lausa nii, et ma ei suutnud noote õigesti välja mängida.
Nii et ma pidin selle kõigega kuidagi toime tulema.
Mingi hetk tabas see hirm mu jalgu
ja seda ajal, kui mängisin koguduse rahva ees.
Varem, nendel kooli esinemistel,
oli mul tunne, et ma ei taha seda enam kunagi teha.
Laulmisega mul seda probleemi polnud.
Ma võisin vabalt inimeste ees laulda ja kõnelda.
Kui niipea, kui pidin klaveri taha istuma,
ei suutnud ma seda teha.
Hakkasime kord ühes väikeses koguduses käima,
kus pastori naine oli trepist alla kukkunud
ja murdnud mõlemad oma käeluud.
Kuna nende kogudus aga oli nii väike,
oli ta seal ainukene, kes oskas klaverit mängida.
Nii oligi ta siis oma koguduse klaverimängija ja muusikaline juht.
Me hakkasime ka seal koguduses käima,
kuid see pastori naine ei teadnud minust midagi.
Küll aga nägin mina, kuidas ta taas klaveri taha istus
ja sõrmed kipsist välja piilumas klaverit mängima hakkas.
Jälgisin hoolega, kuidas ta seda tegi.
Meie esimesel külastusel sinna
läks mu naine peale teenistuse lõppu selle pastori naisega juttu ajama.
Nad olid juba varem sõbrunenud
ja see oli ka põhjus, miks me sinna kirikusse läksime.
Nii et mu naine rääkis selle pastori naisega ja ütles:
"Muide, mu mees oskab ka klaverit mängida."
Vaatasin oma naisele otsa ja ütlesin oma pilguga:
"See lihtsalt pole võimalik, et seda just äsja ütlesid!"
Sest enda sees astusin sammu tagasi ja mõtlesin: "Ei mängi ma midagi.
Siin pole vähimatki võimalust, et hakkaksin kellegi ees mängima!",
sest üks tohutu hirm tõusis mu sees.
Järgmisel pühapäeval kirikusse minnes
vaatasin seda habrast pastori naist kipsis kätega klaverit mängimas
ja miski kui sähvatas mu sees.
Jumal andis mul kogeda üht armastuse ja kaastunde vaimu
selle naise suhtes
ja ma mõtlesin:
"Kui tema on võimeline mängima oma kahe murtud käega,
olen ka mina võimeline ületama kõik oma hirmud."
Nii et otsustasin ka kampa lüüa.
Esimene kord mängima minnes, värises mu jalg ikka täiega.
Tegelikult värisesid nii mu käed kui jalad
ja kogu mu keha vappus nii.
Kuid Jumal oli ustav aitama.
Tänasel päeval võin ma juhtida ülistust
ja olen aastaid saatnud ülistust süntesaatoriga.
Jumal oli ustav ja aitas mul hävitada selle hirmu oma elus.
Teine olukord, millest jagada tahaks, puudutab meie nooremat tütart.
Ta on täna 22-aastane,
kuid kui ta alles väike oli, tekkisid tal öösel teatud hirmud.
Nii et kui ta öösel oma ülakorruse magamistoast
alla hakkas tulema,
olid ta väikesed sammud kõik kuulda.
Ärkasime nende sammude peale üles
ja nägime, kuidas ta tuli me magamistoa uksest sisse.
Tänu oma hirmule
oli ta tõmmanud oma lemmikteki üle pea,
jättes vaid varbad välja, et näha, kuhu ta astub.
Ta ütles, et kui tal on tekk üle pea, siis ta ei näe oma hirmu
ja kõiki muid halbu asju.
Nii et me tütar astus me tuppa kui tont - tekk üle pea
ja tahtis pugeda me kaissu, kuna kartis nii väga.
Nii et hirm on miski, mis on väga reaalne
ja nagu ma ka juba varem mainisin - sellest võib saada kui sidumine.
Seetõttu peame oma hirmudega silmitsi seisma,
sest muidu lõpetad nagu meie väike Kathryn,
tõmmates kui teki üle pea
ja jäädes ilma kõigist võrratutest asjadest,
mis tegelikult on olemas su jaoks.
Võib-olla hoiab hirm sind tagasi unistuste töökohast.
Tean üht me pereliiget, kes kartis, et ta pole piisavalt tark
saamaks töökohta, mida ta tegelikult soovis.
Nii et ta leppis tööga, mis ei pakkunud nii palju,
kuna ta ei pidanud end soovitud töö jaoks piisavalt targaks.
Püüdsime teda julgustada igal võimalikul moel,
sest ta oli väga andekas selles valdkonnas,
milles soovis tööd saada.
Ta tahtis saada veoautojuhiks ja joonistas igasugu pilte veoautodest.
Me teadsime, et temast saaks super veoautojuht,
kuid mis iganes põhjustel lasi ta end hirmu vaimul tagasi hoida.
Nii et hirmu mõju on nähtav inimeste igapäeva eludes.
Heebrealastele 11:1 ütleb laiendatud piiblitõlkes järgmist:
"Mis on siis hirm?
Hirm on uskumus, et kurja tahe võtab võimust su elu üle,
samas kui usk on kindel usaldus selle vastu, mida oodatakse."
Usk on see, millega peame oma hirmud asendama
Heebrea 11:1 ütleb,
et usk on kindel usaldus asjade suhtes, mida oodatakse.
Või et usul on õiguslik staatus asjade osas, mida oodatakse.
Sa saad õigusliku staatuse millegi üle siis, kui selle endale ostad
Oletame, et mul on kinnisvara ja mul on õigused sellele,
aga sa ei ole seda kunagi näinud ega seal kunagi käinud.
Samas, kui mina kirjutan selle kinnisvara õigused sinu nimele,
siis pole vahet, kas oled seda näinud või seal käinud.
Kui ma annaksin sulle üle õigused oma Floridas oleva kinnisvara üle,
mis osadele teist kindlasti meediks,
siis see oleks sinu oma,
mis sest, et sa pole seda ehk kunagi näinudki.
Nii et sa ütled esimest korda kohale minnes:
"Ahaaa, selle ma siis saingi! Lahe!"
Sama lugu on ka usuga.
Usk on õiguslik õigus asjade üle, mis pole veel silmaga nähtavad.
Asjade üle, mida ootame ja igatseme.
Usk on hirmude vastand
ja me peaks külvama selle seemneid oma ellu.
2 Timoteose 1:7 on öeldud:
"Jumal ei ole meile ju andnud arguse vaimu,
vaid väe ja armastuse ja mõistlikkuse vaimu."
Kui see salm osadeks võtta,
siis Jumal pole sulle andnud hirmu vaimu.
Ta on andnud sulle kõik vastupidise - väe, armastuse ja selge mõistuse.
Kui vaadata sõna "vägi" kreekakeelset tähendust -
väe, mille Jumal on sulle andnud -
siis mul on siin 6 tähendust sellele sõnale.
Jõud.
Jumal on andnud sulle jõu
minna läbi ükskõik millest, millest tarvis.
Siis vägi ise - vägi muutuda.
Vägi imede kogemiseks.
Jumal pole andnud sulle hirmu vaimu, vaid väe kogeda imesid.
Nii et kui sa vajad imesid oma ellu, aga oled mattunud hirmu alla,
siis see hirm tuleb asendada väega - väega ületada need hirmud,
et imelised asjad võiksid sündida.
Võib-olla sa vajad teatud rahasummat ja korraga see ongi su pangakontol.
Või keegi saadab sulle rahatšeki vastava summa peale.
Juhtub midagi, mida sa oodatagi ei osanud.
Moraalne vägi ületamaks hirme.
Vägi tähendab ka rikkusest lähtuvat mõjujõudu.
Oled sa märganud,
kuidas rikastel inimestel on päris palju mõjujõudu.
Kui Piibel ütleb, et Jumal pole andnud meile hirmu vaimu,
vaid väe vaimu, siis see tähendab ka rikkusest lähtuvat mõjujõudu.
Vägi tähendab ka kui sõjavägedele kuuluvat jõudu.
Ehk ingellikud leegionid võivad olla su selja taga,
kui Jumal annab sulle hirmu asemel väe vaimu.
Nii et Jumal on andnud meile väe, armastuse ja selge meele vaimu.
Mida see armastus tähendab?
1 Korintlastele 13:8 ütleb, et armastus ei hääbu kunagi.
"Olgu ennustused - need kõrvaldatakse,
olgu keeled - need vaibuvad,
olgu tunnetus - see lõpeb ära.
Kuid armastus ei hääbu kunagi."
Nii et Jumal on andnud meile armastuse vaimu.
Aga Ta on andnud meile ka selge mõistuse vaimu.
Ma kasutan seda palju seal, kus on hirmu.
Olen hirmu vaimu tõttu pidanud ise mingil määral maadlema
depressiooni ja ärevushoogudega,
tänu ühele vahejuhtumile, mis toimus aastaid tagasi.
Kui ma aga hakkasin tundma ära seda hirmu vaimu,
siis üks asi, mille nimel pidin võitlema,
oli selge mõistus.
Sest oli aegu, kus ütlesin oma naisele, et arvan, et olen hulluks minemas.
Ma sõna otseses mõttes tundsin oma meeltes,
et olen hulluks minemas.
Kuid see pole kindlasti miski, mis tuleb Jumalalt,
vaid selle taga on hirmu vaim.
Jumal aga ütleb, et Ta pole andnud meile hirmu vaimu,
vaid selge meele ja mõistuse.
Nii nagu 2 Timoteose 1:7 ütleb.
Seega võtmemõte siin on:
"Kui Jumal pole seda andnud, ei peaks me seda ka vastu võtma."
Hirm ei lähtu Jumalast.
Samas tuleb teha vahet hirmul ja ettevaatlikkusel.
Kui näed mõnda ussi tee ääres, pead olema ettevaatlik
ja vaatama, kuidas temast kenasti mööda saada.
Veelgi enam pead olema ettevaatlik, kui tegu on mürgise ussiga,
sest sa ei taha nõelata saada.
Ometigi on ettevaatlikkusel ja hirmul suur vahe.
Meie tahame hävitada hirmu.
Hirm on usu vastand.
Oleme varasematel kordadel rääkinud sellest,
et see, millele me keskendume, seda me ka saame.
Ma polnud seda varem märganud, kuid kui mõelda Iiobile,
siis Iiob oli see mees,
keda tabasid mitmed õnnetused korraga.
Seda põhjusel, et Jumal andis Saatanale loa
Iiobit proovile panna,
kuna too oli õiglane mees Jumala ees.
Iiobi 1 ptk's räägitakse Iiobi rikkusest ja heast käekäigust;
sellest, kui õige ja õiglane ta on Jumala ees.
Seal on ka juttu tema poegadest ja tütardest,
kus salmis 4 on öeldud:
"Tema pojad käisid ja pidasid pidusid üksteise kodades,
igaüks omal päeval;
nad läkitasid käskjalad oma kolme õe järele
ja kutsusid nad enestega sööma ja jooma."
Nii et Iiobi pojad ja tütred pidutsesid, kui kellelgi neist oli sünnipäev
ja see oli tore.
Siis aga öeldakse salmis 5:
"Aga kui pidupäevad olid ringi teinud,
siis Iiob läkitas käskjalad poegade järele ja pühitses neid;
ta tõusis hommikul vara ja ohverdas põletusohvreid,
igaühe eest ühe,
sest Iiob mõtles:
Võib-olla on mu pojad pattu teinud ja südames Jumalat neednud.”
Nii et see oli Iiobi jaoks tavapärane võtta peale laste pidustusi aega,
et üheskoos paluda ja otsida Issanda palet
ning olla kindel, et kui nende elus oligi pattu,
et see saaks kenasti lahendatud.
See kõlab kui väga ülla asjana, mida teha,
kuid ma märkasin Iiobi 3:25, peale raskuste saabumist, ütlust:
"Sest see, mille ees ma tundsin hirmu, tuli mulle kätte,
ja mida ma kartsin, see tabas mind."
Ehk siis Iiob oli kartnud, et ta perega juhtub midagi halba
ja nüüd ta tunnistabki oma sõprade ja Jumala ees,
et see, mida ta kõige enam kartis, saigi teoks.
Seetõttu ongi oluline mõista, et usk on hirmu täielik vastand.
Iiob keskendus hirmule oma laste pärast.
Oled sa kunagi mõelnud hirmule oma laste pärast?
80'ndatel oli Ameerikas hästi tuntud filmiks "Ghostbusters"
ehk "Tondipüüdjad".
Nad võitlesid igasuguste deemonlike jõudude vastu jne.
See oli päris koomiline.
Kuid nad pidid keskenduma ka mittemillelegi.
Sest igakord, kui nad keskendusid ükskõik, millele,
ilmus mõni halb tegelane välja.
Nii nad otsustasidki tühjendada oma meeled
ja mitte mõelda mitte millelegi.
Samas olid neil kõik nende võitlusriistad valmis,
millega oma vaenlast hävitada.
Kuid siis korraga ilmus üks suur vahukommi-mees välja
ja nad vaatasid üksteisele otsa, mõeldes: "Mis toimub?"
Üks "Tondipüüdjates" mängiv näitleja ütles:
"Püüdsin mõelda kõige kahjutumale kujule,
mida eales ette kujutada võiks;
millelegi, mis ei suudaks meid eales hävitada
ja ainus, mille peale suutsin tulla, oli see hiiglaslik vahukommi-mees!"
Ka meie tunneme vahel nii, mõeldes:
"Mille peale küll mõelda, et oma hirmust lahti saada?
Las ma mõelda millegi positiivse peale!"
Ainuüksi sina tead, mida sa kardad
ja ainuüksi nende hirmudega silmitsi seismine
aitab need kõrvaldada.
Jaakobuse 4:7 ütleb: "Alistuge siis Jumalale!
Pange vastu kuradile, siis ta põgeneb teie juurest."
Me ei pea ignoreerima oma hirme,
vaid seisma nendega silmitsi ja andma nende pihta vastutule,
tehes seda usus.
Ehk teine võtmemõte on,
et see, millele me keskendume, seda me ka saame.
Armastus on miski, mis hävitab hirmu
ja usk on miski, mis asendab hirmu.
Armastus hävitab hirmu ja usk asendab hirmu.
1 Johannese 4:18 ütleb:
"Armastuses ei ole kartust,
vaid täiuslik armastus ajab kartuse välja,
sest kartuses on karistus ja piin..."
Ma ei tea, kuidas on sinuga,
aga kui ma olen kogenud minevikus hirmuhetki,
siis need on olnud ikka väga piinavad,
tekitadeski tunde, et lähen hulluks, kuna need olid nii piinavalt rasked.
"Aga kartja ei ole saanud täiuslikuks armastuses."
Seega, me peame seisma vastu hirmule oma elus.
Heebrealastele 10:38 ütleb:
"Aga minu õige jääb usust elama,
kui ta taganeb hirmust,
siis ei ole minu hingel temast head meelt.”
Nii et isegi Jumal ütleb,
et kui oleme õiged Tema ees, peame ka elama usust.
Kui aga tõmbame hirmust küüru selga,
siis pole Jumalal sellest hea meel.
Päris võimas!
Isegi Jumalal pole sellest hea meel, kui tunneme hirmu.
Seega peame mõtlema asjadele, mis neid hirme meis tekitavad
ja seejärel ründama nende hirmude juurt.
Sageli, kui kardad, toob see kaasa ka viha ja tusatunnet.
Mõeldes kogu sellele hirmu teemale,
siis märkasime abikaasaga,
et see mõjutab isegi kõige väiksemaid asju.
Oletame näiteks, et peame kuhugi õigeaegselt jõudma,
kuid me mõlemad magame veidi sisse ja ärkame hiljem, kui peaks.
Muide, mõni nädal tagasi meiega nii juhtuski.
Magasime mõlemad sisse,
mõlemal oli tarvis dušši alla minna, aga vannitube on meil vaid üks...
Lasin siis naisel esimesena minna,
samal ajal ise mõeldes,
et oleksin ikka pidanud varem üles tõusma.
Siis aga hakkasin pabistama, kas meil ikka jääb piisavalt aega jne.
Naine hakkas oma juukseid ja meiki tegema,
samas kui mina läksin siis dušši alla, ise pidevalt kõige peale mõeldes.
Kuid siis korraga avasime oma suud
ja hakkasime neid asju ka välja rääkima.
Ja ilma, et me oleks sellest arugi saanud,
hakkas hirm tasapisi maad võtma.
Muutusime üksteise suhtes rahutuks,
pildudes üksteise suunas negatiivseid sõnu.
Nii hakkasime seda hirmu teemat lähemalt uurima ja otsustasime,
et kui üks meist muutub juba veidi rahutuks, närviliseks või küüniliseks,
võtame tal varrukast kinni ja küsime: "Mida sa kardad?"
On lausa hämmastav,
et kui sa keset vihane olemist peatud hetkeks,
siis sa mõistad, et su pahameel ongi tavaliselt tingitud mingist hirmust
Mu eelpool toodud näite põhjal sissemagamisest ja muust,
oli mul hirm, et me ei jõua õigeks ajaks kohale
ja inimene, kellega pidime kohtuma, saab pahaseks me peale.
Mul oli mitmeid erinevaid hirme,
mistõttu oleksin pidanud kohe seal samas ütlema:
"Aitab! Ma ei võta seda hirmu vastu, vaid astun sammukese tagasi."
Meie hirmud räägivad tavaliselt millestki,
mis pole veel juhtunud, kuid mida me arvame juhtuvat.
"Oi, nad pahandavad mu peale!"
Aga võib-olla ei pahanda?
"Oi, see on ikka tõeline jama, kui hiljaks jään!"
Aga võib-olla pole?
Me oleme ärevad,
kuna me ei seisa usus ja Jumala ajastus.
Jumala ajastus aga on väga oluline.
Oletame, et ma kogen oma küljes mingit valu
ja ma hakkan korraga mõtlema:
"Appi, äkki mul on neerudega midagi viga?"
"Või kui mitte neerudega, siis äkki hoopis maoga?"
"Jaa, ma mäletan küll, kuidas arst ütles,
et mul oli aastaid tagasi gastriit ja see jääb mulle eluks ajaks,
nii et järelikult ongi gastriit jälle!"
Ma isegi ei tea, millega on tegu, aga kuna kogen oma küljes valu,
mis võib olla lihtsalt lihasvalu eilse päeva liigsest trennist,
siis hakkan kohe mõtlema: "Appi, mul on gastriit!"
"Oi, mul on neerudega probleeme!"
Kõige hullem on aga see, et kui valu muutub suuremaks,
läheme me internetti,
et leida sealt infot taolise valu põhjuste kohta.
Kuid olen märganud, et netis on nimekirja ette otsa
paigutatud just need kõige hullemad sümptomid.
Nii et selle asemel, et mõelda,
et tegu on liigsest trennist tingitud lihasvaluga,
mõtlesin ma mingi hetk, et mul on gastriit või neeru häda,
kuid peale netis surfamist "on mul selge", et mul on maovähk.
Hirm läheb veerema kui lumepall,
kuid Jumal ütleb, et me ei peaks kartma,
vaid me peaks olema usuinimesed.
Nii et kui mõnest sümptomist tingitud hirm me sees pead tõstab,
tuleb see koheselt läbi lõigata.
Ja kui sellele sümptomile pole ühtki kindlat kinnitust,
siis me ka ei lähe seda teed.
Kui aga arst annabki meile mingi diagnoosi,
peame ka diagnoosist tingitud hirmu ohjeldama.
Sest oletame, et sa saadki vähi diagnoosi,
siis Saatan tahab seda kasutada kui hirmu seemet,
mida sinusse külvata.
Sest on olnud ka kordi, kus arstid on eksinud.
Tean näiteks juhtumeid,
kus röntgenipiltide põhjal on antud rinnavähi diagnoos,
samas kui teine arst ütleb, et asi on kaugel rinnavähist
ja pole häda midagi.
Ja siis sa mõtled: "On siis või ei ole? Mida ma siis uskuma peaks?"
Tavaliselt on meil kalduvus uskuda ikka halvimat
ja jääda kinni oma hirmudesse.
Ma ei räägi siin sellest nagu me peaks fakte ignoreerima,
visates need aknast välja.
Mida ma öelda tahan, on see, et hirm on väga reaalne asi
ja seni, kuni meil pole fakte, mis kinnitaksid teatud tundmusi,
hakkame me rääkima negatiivseid asju kõigi nende kohta.
Samas, kui Jumal tahab, et räägiksime positiivselt
ja kuulutaksime usku neisse olukordadesse.
Nii et see on see koht, kus usk peab asendama kõik hirmud.
Vastasel korral hakkab see hirm lihtsalt ketrama me meeltes ja mõtetes
muutudes üha suuremaks ja suuremaks.
Hirmuga on kui õhupalli puhumisega,
mis muutub üha suuremaks ja suuremaks ja suuremaks,
vallutades lõpuks kogu me ihu.
Me ihu aga hakkab omakorda reageerima,
otsekui tal olekski kõik need hädad küljes,
mida nii väga kardame.
Nii et me peame seisma vastu sellele ja asendama hirmu usuga.
"Jumal, Sa pole mulle andnud hirmu vaimu,
aga väe ja armastuse ja selge mõistuse vaimu.
Nii on mul ka vägi kogeda imesid.
Seetõttu tulen Jeesuse nimel iga inimliku sõna vastu,
mis minu üle on kuulutatud
ja ma tänan, et Sinu tervendav vaim on minu sees ja minu üle."
Need on need mõtted, mille tahaksid teile jätta.
Tõlge: Anne-Ly Raukas