Osa 1/4: Jumala ohjeistaa meitä siitä, miten meidän pitäisi toimia
Hei! Olen Valerie Ellis. Tulen aurinkoisesta Floridasta.
Tahtoisin tänään puhua hieman kunniasta.
Perustimme oman palvelujärjestömme pari vuotta sitten.
Sen nimi on Firestarters (Tulensytyttäjät).
Tahdomme sytyttää Jumalan rakkautta sydämiimme -
ihmisiä ja Herraa kohtaan.
Kun perustimme järjestöä, -
kysyimme Herralta, voimmeko vaeltaa tunnusteoissa ja ihmeissä.
Nehän seuraavat niitä, jotka uskovat, ja mehän todella uskomme!
Sanoimme Jumalalle: "Haluamme vaeltaa tunnusteoissa ja ihmeissä."
Herra vastasi, että niitä tapahtuisi ja että Hän tekisi niitä meille.
Hän sanoi, että silti tärkeämpää kuin mikään kokemamme ihme -
tai ihmeellinen tunnusteko, jossa olisimme osallisina, -
oli se, että Hän halusi meidän olevan kunnian ihmisiä.
Kun perustimme järjestöä ja määrittelimme, keitä olemme, -
Herra antoi meille kunniaprotokollan, jonka mukaan meidän tuli elää.
Tiiminä käymme läpi ja tutkimme materiaalia joka vuosi.
Varmistamme, että se on osa identiteettiämme.
Olemme toisillemme tilivelvollisia sen suhteen, -
että pysymme kunnian periaatteissa.
Kerron tänään yhdestä protokollastamme.
Uskon teidän pitävän siitä, -
sillä jos sen hallitsee, se pitää voitelun virtaamassa elämässä -
ja kaikki ihanat tunnusteot ja ihmeet tulevat helposti.
Ensimmäinen kunnia, jonka haluan käydä läpi kanssanne, -
on nimeltään "Kunnia ei muistele kärsimäänsä pahaa".
Siinä on kyse loukkauksesta.
Katsotaan, mitä loukkaus-sana tarkoittaa.
Websterin sanakirja antaa sille kuusi erilaista merkitystä.
Yksi on: "ärsyttää, suututtaa tai vihastuttaa ja aiheuttaa mielipahaa".
"Jopa vihje ennakkoluuloisuudesta loukkaa minua."
Toinen on: "vaikuttaa aistiin tai makuun".
Kun maistaa jotakin pahanmakuista, se loukkaa makuaistia.
Kolmas on: "rikkoa", kuten rikollinen tai uskonnollinen johtaja -
uskonnollisia sääntöjä tai moraalilakeja.
Neljäs on: "satuttaa, aiheuttaa kipua".
Viides on raamatullinen: "aiheuttaa syntiin lankeamisen".
Oletko sinä ikinä loukkaantunut? Onko joku joskus loukannut sinua?
Olisit ainoa ihminen maan päällä, jos vastauksesi olisi "ei".
Voisitko tätä opetustuokiota varten -
ajatella ihmistä, joka loukkasi sinua edellisen kerran?
Ajattele ihmistä, joka tulee mieleesi.
Pyydä Pyhää Henkeä tuomaan se esiin.
Pidä henkilö tai riitatilanne mieles- säsi, kun puhumme loukkauksesta.
Mieti, miten nämä periaatteet soveltuvat siihen.
1. Kor. 13:4―5:ssä puhutaan rakkaudesta.
Luen kohdan Amplified-raamatusta.
Se luettelee lisämerkityksiä, -
joita kreikan kielessä oli sanalle.
Luetaan se.
"Rakkaus on pitkämielinen. Se on kärsivällinen ja ystävällinen.
Rakkaus ei ikinä kadehdi muita eikä kuohahda yli kateellisena.
Se ei ole ylpeä eikä pöyhkeilevä. Se ei esiinny koppavana."
Jae 5: "Se ei ole itserakas (ylimielinen ja ylpeyden pöhöttämä).
Se ei ole töykeä (huonokäytöksinen). Se ei käyttäydy sopimattomasti.
Rakkaus (Jumalan rakkaus meissä) ei penää omia oikeuksiaan -
eikä omaa tahtoaan, sillä se ei etsi omaansa.
Se ei ole herkästi loukkaantuva, ärtyisä eikä katkera.
Se ei muistele kärsimäänsä pahaa -
(se ei kiinnitä huomiota kärsimäänsä vääryyteen)."
Jotta loukkauksella olisi tarttumapintaa, -
ihmisen täytyy muistella vääryyttä.
Onko sinulla ollut ikinä kokemusta, -
että olet kuunnellut lempiradiokanavaasi?
Tietyt biisit pyörivät kanavalla yhä uudelleen ja uudelleen.
Alkaako jokin biisi ikinä kyllästyttää sinua?
Se ärsyttää sinua. Vaihdat kanavaa tai hiljennät volyymia.
Samoin on silloin, kun ajattelet kärsimääsi vääryyttä.
Se tulee mieleesi ja alkaa soida yhä uudelleen.
Se tuo mukanaan kauhean tunteen.
Se saattaa saada sinut tuntemaan itsesi vähäpätöiseksi.
Se saattoi satuttaa sinua ja saada sinut tuntemaan olosi torjutuksi.
Tunteet tulevat esiin, kun loukkaantumisen levy alkaa soida.
Kun muistelemme sitä, pidämme lähellämme kipua, -
tuskaa ja kärsimystä, jonka loukkaus aiheutti.
Olisi siis hyvä rikkoa levy eli lopettaa muistelu.
Kun pelastuin 16-vuotiaana, rikoin kaikki äänilevyni.
Silloin oli vielä vinyylilevyjä. Minulla oli kokonaiset neljä levyä.
Se oli iso juttu. Neljä levyä ja se siitä.
Kol. 3:13 (AMP): "Olkaa ystävälliset ja kärsivälliset toinen toistanne kohtaan.
Jos jollakulla on erimielisyyttä (epäkohtaa tai valituksen aihetta) -
toinen toista vastaan, antakaa nopeasti anteeksi, -
kuten Herra on (auliisti) antanut anteeksi teille."
Mitä Jumala tahtoo meidän tekevän loukkausten kanssa?
Antaa anteeksi! Totta!
Miksi? ― Koska meiltä pyydettiin anteeksi. Niin ei sanota Raamatussa.
Siksikö, että hän ansaitsee anteeksi- annon ja hän on hyvä ihminen? Ei.
Raamatussa sanotaan, että me annamme anteeksi, -
koska Kristus antoi meille anteeksi auliisti.
Toisessa raamatunpaikassa sanotaan, -
että kun vielä olimme Jumalan vihollisia, Hän kuoli puolestamme.
Hän kuoli ristillä 2 000 vuotta sitten -
annettuaan ihmisten lyödä Häntä, repiä Häntä parrasta, -
kiinnittää Hänet ruoskimispaikkaan ja repiä lihan irti Hänen selästään, -
otettuaan ristin rikki revittyyn selkäänsä -
ja kannettuaan sen Golgatalle.
Kaiken sen jälkeen Hän auliisti meni ristille.
Hän tiesi, että Hän olisi milloin tahansa voinut pyytää enkelit apuun.
Hän olisi voinut sanoa vain "Minä olen", ja legioonat olisivat laonneet, -
aivan kuten Getsemanessa, kun he tulivat hakemaan Häntä.
Hän olisi milloin vain voinut pysäyttää sen, mutta Hän ei pysäyttänyt, -
koska Hän kuoli sinun tämänpäiväisten syntiesi puolesta, -
syntien, joita et ole ikinä tunnustanut tai joita et ole pyytänyt anteeksi.
Et ollut edes tehnyt niitä vielä, ja silti Kristus kuoli vuoksesi.
Hän rakastaa sinua niin paljon.
Et maksa jostakin kovaa hintaa, ellei se merkitse sinulle kauhean paljon.
Jeesus maksoi sinusta kaiken.
Hän antoi raastaa jopa lihan selästään. Hän todella rakastaa sinua.
Jeesuksen anteeksiannossa on eräs ihana asia.
Se ei perustunut suhteeseen kanssasi. Et ollut edes syntynyt vielä.
Se perustui Hänen tekemäänsä valintaan.
Hän valitsi antaa sinulle anteeksi.
Hän sanoi: "Aion antaa sinulle anteeksi." Asia oli jo päätetty.
Asia oli jo päätetty Hänen sisällään Getsemanessa ja ristillä.
Hän valitsi anteeksiannon. Samalla tavalla me annamme anteeksi.
Emme odota, että ihminen pyytää anteeksi, -
vaikka on mahtavaa, kun joku pyytää anteeksi. En silti odota sitä.
Me seuraamme Kristuksen esimerkkiä.
Valitsemme antaa ihmisille anteeksi. Eikö olekin siistiä?
Rakkaus ajattelee toisista parasta ja vaeltaa anteeksiannossa.
Loukkaantumiseen tarvitaan listaa, muisteloa tai levyä vääryyksistä.
Tahdon kysyä tänään, oletko valmis rikkomaan levysi.
Voidaan mennä takapihalle ja murskata levyt.
Olisitko valmis luopumaan niistä?
Jos olet, kaikki kipu ja suru, jotka liittyvät levyyn, murtuvat sen mukana.
Eikö olisikin kiva olla vapaa? Eikö olisi ihanaa olla vapaa kaikesta siitä?
Minusta olisi. Se on ihana asia anteeksiannossa.
Vapaudumme kivusta, joka kulki tekojen mukana.
Sananl. 18:19:ssä sanotaan: "Loukkaantuneen veljen voittaminen -
on vaikeampaa kuin vahvan kaupungin puolustuksen murtaminen.
Sellaiset riidat ovat yhtä kovia kuin linnan rautaiset portit."
Luin kohdan The Voice -raamatunkäännöksestä.
Pidän siitä, koska siinä puhutaan raudasta ja portista.
Oletko ikinä loukannut jotakuta, niin ettei tämä anna anteeksi?
Minä olen. Pari vuotta sitten työskentelin yhdessä ystäväni kanssa.
Suunnittelimme erästä liikehanketta.
Yhtenä päivänä hän laittoi välit poikki kokonaan.
Luultavasti hän poisti numeronikin puhelimestaan.
En tiennyt, mitä olin tehnyt. Soitin hänelle ja kysyin, voimmeko jutella.
Hän ei halunnut nähdä, mutta hän suostui puhumaan puhelimessa.
Kysyin: "Olenko loukannut sinua jotenkin teoillani tai sanoillani?"
Hän sanoi: "Et. Ei mitään."
Sanoin: "Koen, että olet vihainen.
Tuntuu kuin suhteesi minuun olisi rikki.
Oletko varma, etten voisi pyytää anteeksi jotakin -
tai ehken ole tajunnut satuttaneeni sinua. Haluaisitko kertoa?"
"Ei! Ei ole mitään. En vain halua olla enää ystäväsi."
Hän oli kuin kova kaupunki ja sen portit. Ne olivat kuin rautaa.
Kirjoitin hänelle muutaman sähköpostin. "Ajattelen sinua.
Rakastan sinua. Jos haluat puhua, olen valmis."
Siitä on nyt kolme vuotta. Hän ei ole kertaakaan halunnut puhua.
En vieläkään tiedä, miten loukkasin häntä.
Joskus ihmiset loukkaantuvat niin, -
mutta et voi pakottaa ihmistä toimimaan tietyllä tavalla.
Et aina voi tietää ennalta, milloin tekosi tai sanasi satuttavat toista.
Joillakin ihmisillä saattaa olla omia henkilökohtaisia haavoja.
Asiat, joita et itse ikinä pitäisi loukkaavina, voivat satuttaa heitä.
Sitä ei tiedä, elleivät he kerro.
Saatamme tehdä kaiken oikein.
On oikein pyytää anteeksi sitä, että loukkasi toisen tunteita.
On oikein tarjota keskusteluyhteyttä ja olla valmis puhumaan.
Ellei henkilö halua selvittää sitä, olet tehnyt kaiken voitavasi.
Voit siunata häntä ja päästää hänestä irti.
Hänellä on muita suhteita, jotka toimi- vat teidän suhdettanne paremmin.
Maailma on täynnä ihmisiä.
Uskon, että meillä kaikilla on ihmisiä, joiden kanssa meillä synkkaa.
Meillä ei synkkaa kaikkien kanssa eikä tarvitsekaan synkata.
Olen siunannut ystävääni hänen muissa ihmissuhteissaan.
Jos olet yrittänyt sovittaa loukkausta mutta toinen ei ole suostunut, -
älä soimaa itseäsi sen vuoksi.
Vaella rakkaudessa ja anteeksi- annossa ja päästä hänet sitten irti.
Anna Jumalan hoitaa häntä ja antaa hänelle muita ihmissuhteita.
Sinulla on enemmän ihmisiä, joita voit auttaa ja tavata.
Maailma on täynnä upeita ihmisiä ja seikkailuja.
Siirrytään seuraavaan.
Tärkein asia, josta haluan puhua, on se, -
että anteeksianto on valinta eikä tunne.
Annamme anteeksi, olipa tilanne mikä hyvänsä.
Annamme anteeksi, pyysipä toinen anteeksi tai ei.
Luen Firestarters-järjestömme toisen protokollan.
Mieti, puhutteleeko se sinua. "Olem- me päättäneet Jumalan voimalla, -
ettemme vaella loukkaantumisessa muiden emmekä itsemme suhteen.
Valitsemme antaa anteeksi ja peittää kaikki loukkaukset välittömästi.
Teemme sen tiiminä. Kutsumme muita liittymään mukaamme.
Pidämme yllä ykseyttä, olipa hinta mikä tahansa."
Vaeltaminen kunniassa on päätös. Se on valinta, jonka teemme.
Se maksaa meille. Joskus se maksaa meille ylpeytemme.
Joskus se maksaa meille maineemme, -
mutta ei sen väliä, koska maksamme hinnan siitä, -
ettemme vaella loukkaantumisessa.
Nöyrrymme emmekä loukkaannu, -
vaikka menetämme kasvomme tai ylpeytemme saa kolauksen.
Joskus ihmiset ajattelevat meistä pahaa tai vähättelevät meitä.
Elämän suurimmat voitot ovat usein aivan kulman takana, -
kun kieltäytyy loukkaantumasta.
Suuri voitto odottaa, mutta loukkaus on usein paikalla ensimmäisenä.
Jos et voi vaeltaa loukkaantumisen läpi, -
jäät paitsi suuresta voitosta, joka odottaa oven toisella puolella.
Kerron esimerkkitapauksen parin vuoden takaa.
Se oli ensimmäisiä kertoja, jolloin Jumala osoitti minulle, -
miten loukkaantumisen henki hyökkää ja yrittää ryöstää kaiken.
Minulla oli lastentyön tiimi. Toimimme esittävän taiteen alueella.
Opetimme lapsia tanssimaan ja sepittämään hupinäytelmiä.
Meillä oli asuja ja nukkeja.
Kehittelimme havaintoesimerkkejä. Herätimme Jumalan Sanan eloon.
Se oli tosi hauskaa. Pelasimme ja teimme kaikenlaista muuta.
Kaipasimme myös Jumalan kirkkautta.
Tiimi koostui lähinnä lapsista ja teini-ikäisistä.
Veimme heitä herätyskokouksiin autoilla ja lentokoneilla.
Uppouduimme Jumalan kirkkauteen.
Pidimme hauskaa, mutta halusimme myös olla väkeviä hengellisesti.
Voitelu ja Jumalan kirkkaus olivat yllämme.
Kun menimme palvelemaan kokous- sarjaan, harjoittelimme ahkerasti.
Amerikan suurimpiin kuuluva herätys- leiri kutsui meidät. Se oli kunnia.
Meidät kutsuttiin palvelemaan lapsia kesäleirillä.
Leirillä on osallistujia kaikkialta maailmasta eri maista.
Lapset puhuvat eri kieliä ja tulevat eri kulttuureista. Se on tosi hauskaa.
Lasten ja teinien tiimimme harjoitteli todella ahkerasti, -
ainakin 80 tuntia, hupinäytelmiä ja draamoja.
Harjoittelimme myös ihmisten puolesta rukoilemista.
Opettelimme koppaamaan heitä, kun he kaatuvat Hengen vaikutuksesta.
Opetimme rukoilemaan ja pyytämään Jumalaa koskettamaan.
Olimme palvelleet vuosien ajan.
Käytimme kaikki lahjoitukset rukouksen kera uusiin varusteisiin, -
äänilaitteisiin, mikrofoneihin ja nukkeihin.
Kun pääsimme lastenleirille, meillä oli mukana varusteita, -
joita olimme vähitellen keränneet kasaan kolmen vuoden ajan.
Olimme harjoitelleet leiriä varten 80 tunnin ajan.
Pääsimme leirille. Olimme ilmoittautumassa.
Nainen, joka otti ilmoittautumisia vastaan, oli kotikaupungistani.
Sinne oli seitsemän tunnin ajomatka.
Hän oli siellä kesän vapaaehtoistyössä.
Ihmiset, jotka loukkaavat sinua eniten, ovat niitä, jotka sinä tunnet -
ja joiden kanssa sinulla on läheisin suhde.
Olimme siis ilmoittautumassa leirille.
Leirillä oli asuntolatyyppiset huoneet. Olimme olleet siellä monta kertaa.
Meidät aina majoitetaan asuntolatyyppisiin huoneisiin.
Meillä on vain pari aikuista mukana. Lapsia on paljon.
Asuntolahuoneessa aikuiset voivat valvoa isoa joukkoa.
Sitten nainen sanoikin, ettei asuntolassa ollut meille tilaa.
He olivat unohtaneet varata meille majoituksen.
Hän sanoi, ettei ollut tilaa.
Meidän pitäisi majoittua vähän matkan päässä sijaitsevaan hotelliin.
Tiesin, missä hotelli sijaitsi. Se oli pahamaineista aluetta.
Minulla ei ollut laittaa aikuista joka huoneeseen. Lapsia oli liikaa.
Ajattelin, että minun pitäisi laittaa lapset hotellihuoneisiin keskenään, -
koska valvojia ei ollut tarpeeksi. Se ei ollut hyvä juttu.
Tilaisuudet jatkuvat yömyöhään. Muksut täyttyvät Pyhällä Hengellä.
Minun pitää nostaa heidät lattialta rukouksen jälkeen -
ja kantaa heidät heidän huoneisiinsa aamukahdelta.
Ajattelin, etten halua kanniskella lapsia huonomaineisella alueella -
hotellihuoneisiin aamukahdelta.
Se ei tuntunut hyvältä idealta.
Kysyin naiselta, -
löytyisikö paikkaa, johon voisimme laskea varusteemme, -
äänilaitteemme, nukkemme, asumme -
ja kaiken, minkä olimme tuoneet mukanamme.
Hän sanoi: "Meillä ei ole paikkaa, mutta voitte laittaa ne kentälle.
Vedetään niiden yli pressu. Kyllä ne siellä pärjäävät."
Ajattelin kaikkia kolmen vuoden aikana keräämiämme varusteita.
Jos yöllä sataisi, menetän kaiken.
Sydämessäni tunsin kuitenkin periaatteen.
Jos on yhtä tällaisten asioiden kanssa, ne toteutuvat.
Jos ei ole yhtä niiden kanssa, Jumalalle jää aikaa toimia.
En halunnut tehdä sopimusta niiden kanssa julistamalla ääneen pelkojani.
Sanoin naiselle: "Muksut ja minä pidämme Jumalan kirkkaudesta, -
joka on tämän paikan yllä. Tahtoisimme todella jäädä tänne."
Hän sanoi: "Etkö tiedä, että kannat Jumalan kirkkautta mukanasi?
Jumala on aina kanssasi. Hän ei ole vain täällä leirillä.
Eikö kukaan ole opettanut sinulle Jumalasta ja Hänen läsnäolostaan?"
Hän paasasi minulle lasten, nuorten ja ohjaajien edessä.
Sanoin: "Kiitos paljon. Menemme hotelliin. Neuvo meille tie."
Kun pääsimme hotellille, kävi ilmi, että hotellilla oli hieno uima-allas.
Tietysti sen ympärillä oli piikkilanka-aita.
Tiedäthän, lankaa, jossa on teräviä metallipiikkejä, -
koska hotelli sijaitsi vaarallisella alueella.
Ohjaajat tulivat yksi kerrallaan huoneeseeni.
Olin rukoilemassa: "Herra, Jeesus. Minä en aio loukkaantua.
Minä siunaan.
Jos haluat, että jäämme tänne. laske sydämeeni rauha.
Jos tämä ei ole oikea paikka, -
mikään ei estä Sinua viemästä meitä oikeaan paikkaan."
Ohjaajat tulivat käymään. Vesi valui heidän kasvojaan pitkin.
Heillä oli virvoittunut olo. He kysyivät: "Emmekö voisi jäädä tänne, -
koska täällä on siisti uima-allas?"
Sanoin: "Rukoillaan yksimielisesti, jotta olisimme Jumalan tahdossa."
He kysyivät: "Kuulitko, miten vastaanoton nainen puhui sinulle?"
Sanoin: "Siunataan yhdessä sopien ihmisiä -
ja uskotaan, että Jumala tekee kaiken lopulta hyväksi."
Seuraavana aamuna pääsimme takaisin leirille turvallisesti.
Herran Henki sanoi minulle aamukokouksessa: -
"Kaikki koituu sinun parhaaksesi."
Sillä hetkellä tiesin, että kaikki muuttuu parhain päin.
Heti kun kokous loppui, tuo sama vastaanoton nainen -
marssi minua kohti määrätietoisin askelin.
Ajattelin: "Herra, anna minulle armoa kohdata hänet taas.
Anna minulle armoa."
Hän sanoi: "Valerie, hienoa nähdä sinua. Rakastan sinua."
Sanoin: "Samat sanat!"
Hän sanoi: "Kaikki on selvinnyt. Teille on tilaa asuntolassa.
Varusteillenne on varattu lukollinen varasto.
Voitte lukita oven, ettei kukaan harhaile sinne.
Ystäväni tulee auttamaan teitä. Hän on apunasi koko leirin ajan."
Kiitin Herraa. Hän teki kaiken, minkä Hän oli luvannut tehdä.
Jos päätämme olla vaeltamatta loukkaantumisessa, -
Jumalan siunaus on aivan kulman takana.
Jaoimme kahden viikon ajan Jumalan kirkkautta eteenpäin lapsille, -
jotka tulivat eri puolelta maailmaa. Jumala kosketti muksuja joka ilta.
He saivat valtavia siunauksia. He täyttyivät Jumalan kirkkaudella.
On ihanaa nähdä Jumalan toimivan.
Loukkaantuminen estää aina Jumalan toimintaa.
Koko juttu olisi mennyt aivan eri tavalla, -
jos olisimme antautuneet loukkaantumiselle.
Emme olisi luultavasti nähneet Jumalan toimivan sillä tavalla -
Virginiassa sinä vuonna. Se oli mahtavaa.
Ohjaajamme oppivat, ettei pidä tulla yksiin sen kanssa.
On niin helppoa sanoa esimerkiksi: -
"Kuulitko, mitä hän sanoi? Näitkö, mitä hän teki?"
Kuohutamme sitä.
Voimme valita Jeesuksen tavoin: "Annan anteeksi."
Olin leirillä tärkeämpää tarkoitusta varten kuin se, -
missä nukuin tai missä varusteitani säilöttiin.
Olin siellä jakamassa eteenpäin kirkkautta, aivan kuten sinäkin.
Olet täällä tärkeämpiä asioita varten kuin se, että jäät jumiin loukkauksiin.
Rukoillaan yhdessä. Herra, päätämme antaa anteeksi, kuten Sinä annoit.
Jumala, luovumme loukkauksista, kivusta ja surusta.
Valitsemme vaeltaa Sinun tavoin.
Herra, ota pois kipu ja auta meitä, Herra Jeesus, -
jakamaan kirkkauttasi maan päällä kaikessa, mitä teemme. Aamen.
Suomennos: Marianne Tenetz