JUMALA JALAJÄLGEDES
Tere! Olen Valerie Ellis ja tulen päikeselisest Floridast.
Tahaksin täna rääkida pisut aust.
Me rajasime oma teenistuse paar aastat tagasi
ja selle nimi on Firestarters ehk Tulesüütajad.
Tahame, et Jumala kirg inimeste suhtes
saaks süüdatud me südameis
ja et ka inimeste südamed saaks süüdatud Jumala suhtes.
Oma teenistust rajades küsisime Issandalt,
kas võime ka liikuda imedes ja tunnustähtedes?
Pidavat need ju järgima kõiki, kes usuvad ja me uskusime!
Ütlesime Jumalale:
"Tahame liikuda imedes ja tunnustähtedes."
Issand ütles, et need saavad sündima ja Ta laseb meil saada osa neist.
Ometigi lisas Ta, et tähtsam, kui ükski ime
või imeline tunnustäht, millest osa saame,
on see, et oleksime au inimesed.
Kui olime alles oma teenistust loomas ja määratlemas seda, kes me oleme,
andis Issand meile austuse protokolli, mille järgi elada.
Käime selle meeskonnaga igal aastal uuesti läbi, seda uurides.
Tahame olla kindlad, et see on osa meie identiteedist.
Oleme selles osas üksteise ees aruandvad,
et hoida kinni au ja austuse põhimõtetest.
Seetõttu tahan ka täna jagada ühest meie käitumisjuhendist.
Usun, et see meeldib teile,
sest kui sellest kinni pidada, hoiab see võidmise voolamas te elus
ja kõik imed ning tunnustähed tulevad üsna kergesti esile.
Esimene osa austuse protokollist on see, et see ei pea meeles paha.
Ehk siis see puudutab solvumist.
Vaatame, mida solvumine endast kujutab.
Websteri sõnaraamat annab meile selles osas 6 erinevat tähendust.
Üks neist on: "Ärrituma, pinda käima, vihastuma või meelepaha tekitama."
"Ainuüksi juba mõte eelarvamustest solvab mind."
Teine tähendus sellele on: "Mõjutama aistinguid või maitseid."
Ehk kui sa maitsed midagi ebameeldivat,
siis see riivab su maitsemeeli.
Kolmas tähendus on "rikkuma",
ehk siis otsekui mõni kurjategija või vaimulik juht
rikuvad seadusi või moraali reegleid.
Neljas on: "haiget tegemine" või ka "valu põhjustamine".
Viies tähendus piibellikus mõttes
tähendab "põhjustada pattu langemist".
Oled sa kunagi olnud solvunud?
On keegi kunagi solvanud sind?
Oleksid ainuke inimene kogu maailmas, kui vastaksid "ei".
Tahan, et mõtleksid tänase õppetunni raames
mõnele inimesele, kes sind ehk kõige viimati solvas?
Mõtle sellele, kes sulle kõige esimesena meenub.
Palu, et Püha Vaim tooks selle esile.
Hoia seda inimest ja kogu toimunud olukorda silme ees,
kui täna solvumisest räägime
ja mõtle, kuidas need põhimõtted sinu olukorraga haakuvad.
1 Korintlastele 13:4-5 räägitakse armastusest.
Loen selle lõigu laiendatud piiblitõlkes,
kuna see annab laiemalt edasi kõik selle,
mida need sõnad kreeka keeles tähendavad.
Nii et loeme seda.
"Armastus on pikameelne. See on kannatlik ja lahke.
Armastus ei ole kunagi kellegi suhtes kade
ega kee kadedusest üle.
Armastus pole uhke ega upsakas ega käitu ninakalt.
Armastus ei ole ennasttäis, ülbe ega ülespuhutud.
Armastus pole ebaviisakas ja kommeteta.
See ei käitu sobimatult.
Armastus - Jumala armastus meis, ei aja taga omaenda õigust
ega omaenda tahet,
sest ta ei aja taga omakasu.
Armastus ei ole kergesti haavatav, kartlik või tõrges.
Ta ei pea meeles kurja, mis talle tehtud
ega pööra tähelepanu teenimatult kogetud kannatustele."
Solvumistega on nii,
et selleks, et need tõesti sulle mõju avaldaks,
pead sa meeles pidama sinu suhtes korda saadetud eksimusi.
On sul ehk tekkinud raadiot kuulates mõni oma lemmik-kanal,
kus mängitakse ikka ja jälle teatud laule?
Siis kas nende seas on mõni laul, millest sul on täiesti kõrini?
Nii kõrini, et tahaks lausa karjuda!
Nii kõrini, et selle kuulmine ajab sind närvi
ja sa kas keerad heli maha, või vahetad üldse kanalit.
Sama juhtub ka siis,
kui mõtled selle negatiivse olukorra peale.
See tõuseb su mõtetesse ja hakkab muudkui ketrama seal,
tuues endaga kaasa kohutava tunde.
See võib panna sind tundma, et sa pole keegi;
et sa pole midagi väärt.
See olukord võis teha sulle haiget ja panna sind tundma end tõrjutuna.
Kõik need tunded kerkivad pinnale, kui see plaat taas ketrama hakkab.
Seda kõike meeles pidades hoiame enda ligi ka seda valu,
haigetsaamist ja kannatust, mida kellegi vale käitumine põhjustas.
Seetõttu oleks ehk tark mõte see plaat aknast välja visata.
Kui ma 16-aastasena usklikuks sain,
"viskasin ma ära" kõik oma vanad plaadid.
See oli veel vinüülplaatide ajal ja mul oli kokku 4 "plaati".
4 mõjukat plaati, millega lõpparve tegin.
Koloslastele 3:13 ütleb laiendatud piiblitõlkes:
"Olge õrnad ja kannatlikud üksteise suhtes.
Kui keegi on eriarvamusel teisega, või tal on mingit nurinat teise suhtes,
siis andke kiiresti üksteisele andeks,
nii nagu Issand on teilegi tasuta andeks andnud."
Mida Jumal siis tahab,
et me oma pettumustega peale hakkaks?
Kui sa ütled, et: "Annaksime andeks!", siis see on igati tõsi.
Aga miks me peaksime andestama?
Kas seetõttu, et nad palusid andeks?
Piibel seda küll ei ütle.
Kas seetõttu, et nad väärivad andestust,
kuna nad on nii head inimesed?
Ei.
Piiblis on öeldud, et me andestame seetõttu,
et Kristus on meile andestanud ja teinud seda täiesti tasuta.
Ühes teises piiblikohas, mis mulle meeldib, on öeldud,
et ajal, mil me alles vihkasime Kristust,
suri Tema meie eest.
Oled sa kunagi mõelnud sellele?
Ta suri ristil 2000 aastat tagasi,
peale seda, kui Teda oli pekstud ja Tema habemest karvu kisutud;
peale seda, kui Teda oli nii julmalt pekstud,
et liha ja luu Ta seljal olid väljas.
Peale seda, kui Ta võttis risti oma vermeis seljal kanda
ja kandis selle Kolgatale.
Ta läks vabatahtlikult peale kõiki neid asju ristile,
teades, et Ta oleks võinud kutsuda abi ja kõik taevainglid oleks olnud kohal.
Või ta oleks võinud öelda välja oma imelise nime "Mina olen"
ja kõik kohalolevad leegionid oleks langenud silmili maha Ta ette
nagu nad seda Ketsemani aias tegid, kui Talle järgi tulid.
Kristus oleks võinud selle õuduse iga kell lõpetada,
kuid Ta ei teinud seda, sest Ta suri sinu pattude eest.
Pattude eest, mida sa pole kunagi tunnistanud või kahetsenud.
Sa polnud neid veel teinudki ajal, mil Kristus nende eest suri.
See on see, kui väga Ta sind armastab.
Sa ei maksa iialgi hiigelhinda millegi eest,
mis sulle tohutult palju ei tähendaks.
Jeesus maksis sinu eest kõik.
Lausa nii palju, et lasi peksta end ribadeks su pärast.
Ta tõesti armastab sind!
See eriline aspekt Jeesuse andestuses on see,
et see ei tuginenud suhtele sinuga, kuna sa polnud veel sündinudki.
See tugines Tema otsusele ja valikule.
Ta otsustas andestada sulle.
Ta ütles: "Ma andestan sulle!" ja Ta otsus oli kindel.
See asi oli Tema jaoks paigas. Tema sees, Ketsemani aias ja ristil.
Ta otsustas anda andeks
ja see on see, kuidas ka meie peaks andestama.
Me ei oota inimeste andekspalumist,
kuigi see oleks super, kui nad seda teeksid.
Mulle vägagi meeldib üks korralik andeks palumine,
kuid ma ei oota seda.
Nii otsustame ka meie teha seda, mida Kristus tegi
ja järgida Tema eeskuju.
Me lihtsalt otsustame andestada inimestele.
Kas pole lahe?
Nii et armastus mõtleb teistest parimat ja peegeldab välja andestust.
Selleks, et olla jätkuvalt solvunud,
läheb sul tarvis seda eksimuste nimekirja või plaati.
Kuid ma tahan küsida su käest täna:
oled sa valmis lõhkuma selle plaadi?
Võid minna oma tahahoovi ja pilduda kõik need plaadid tükkideks
Küsimus vaid on, kas oled valmis neist loobuma?
Sest kui oled,
purunevad ühes selle plaadiga ka su kurbus ja valu.
Kas poleks tore olla vaba?
Olla vaba kõigest sellest taagast?
Ma usun küll, et oleks.
See imeline asi andeksandmise juures on see,
et saame vabaks kõigest valust,
mida teiste eksimused meile põhjustasid.
Õpetussõnades 18:19 on öeldud, et:
"Petetud venda on raskem võita kui tugevat linna,
ja tülid on otsekui kindluse riiv."
See on siis seda, mida Õpetussõnad ütlevad.
Mulle meeldib see salm,
kuna siin räägitakse kindlusest, väravast ja riivist.
Oled sa kunagi teinud kellelegi haiget ja ta pole andestanud sulle selle eest?
Mina olen.
Töötasime paar aastat tagasi ühe sõbraga koos
ja plaanisime ühte ärilist ettevõtmist.
Kuniks ühel päeval ta ei tahtnud enam suhelda minuga.
Eeldavasti kustutas isegi mu numbri oma telefonist
ning tegi minuga igati lõpparve.
Mul polnud aimugi, mida olin teinud,
mistõttu helistasin talle ja küsisin, kas võiksime sellest rääkida?
Ta ütles, et ta kohtuda ei taha,
kuid oli nõus minuga telefoni teel vestlema.
Ütlesin siis, et mul on tunne, et olen teda kuidagi solvanud
ja küsisin, kas olen öelnud või teinud midagi valesti?
Ja ta vastas väga konkreetselt: "Ei! Mitte midagi! Mitte kui midagi!"
Ütlesin siis: "Aga ma tajun, et sa oled pahane
ja meievaheline suhe on kuidagi katki.
Oled sa ikka kindel, et ma ei saa mõne asja pärast vabandust paluda?
Ehk olen tahtmatult sulle haiget teinud,
mistõttu sa võid rääkida sellest."
"Ei, ei! Kõik on korras!
Ma lihtsalt ei taha enam sõbrustada sinuga."
Ta oli kui see tugev linn ja selle kindlus oma riiviga.
Saatsin talle veel paar E-maili,
öeldes, et mõtlen ta peale ja armastan teda
ning et kui ta tahab rääkida, siis olen selleks valmis.
Sellest on nüüd 3 aastat möödas
ja ta pole kordagi avaldanud soovi rääkida.
Ja mul pole tänaseni aimu, kuidas teda solvasin.
Vahel inimesed solvuvadki nii,
kuid sa ei saa sundida kedagi käituma mingil kindlal moel.
Ka ei oska sa igakord aimatagi,
millal su sõnad või teod võivad kellelegi haiget teha.
Osadel inimestel on oma isiklikud hingehaavad,
mistõttu asjad, mis sinu jaoks ei tähenda midagi,
võivad neile haiget teha.
Sa lihtsalt ei tea seda, kui nad seda sulle ei ütle.
Nii et me tegudes ei pruugi isegi igakord midagi valesti olla.
Kui aga oled kedagi solvanud, on õige tegu minna ja paluda andeks.
Pakkuda võimalust arutada asja ja rääkida asjad omavahel selgeks.
Kui aga teine pool ei soovi seda,
oled vähemalt omalt poolt teinud kõik, mis võimalik,
õnnistades teda ja lastes ta vabaks.
Võib-olla tema teised suhted teistega saavad toimima paremini
ja nad klapivad paremini.
Maailm on ju täis inimesi!
Usun, et kõigi elus on teatud inimesi, kellega neil klapib ülihästi.
Samas aga on ka neid, kellega ei klapi ja ka see on igati OK.
Ma ise olen palvetanud selle sõbra pärast
ja õnnistanud tema teisi suhteid.
Sama olgu sinugi puhul - kui püüad lepitada oma eksimusi,
aga teine pool ei tule sellega kaasa, siis ära nüpelda end selle pärast.
Ole endiselt andestav ja armastav tema vastu,
lastes samas tal ka minna.
Ja lastes Jumalal tegeleda temaga ning kinkida talle uusi suhteid.
Sul on palju teisi inimesi, kellega kohtuda
ja kelle elusid puudutada.
Maailm on täis võrratuid inimesi ja seiklusi!
Kuid vaatame nüüd järgmist punkti.
Üks kõige tähtsamaid asju, millest tahan rääkida, on see,
et andeksandmine on otsus ja mitte tunne.
Ehk siis me peame andestama sõltumata olukordadest.
Andestama sõltumata sellest, kas meilt on andeks palutud või mitte.
Siinkohal jagan meie protokolli teist punkti.
Vaata, ehk kõnetab see sindki.
"Oleme otsustanud Jumala abiga
mitte elada kibestunult ei teiste ega iseenda suhtes.
Me otsustame anda andeks ja katta kinni kõik eksimused.
Me teeme seda niipea, kui me jalad puudutavad maad.
Teeme seda meeskonnana ja kutsume teisigi liituma enestega.
Me hoiame ühtsust ükskõik, mis hinnaga."
Aus ja austuses elamine on kindel otsus.
See on üks valik ja see läheb meile midagi maksma.
Vahel see läheb meile maksma meie uhkuse.
Vahel see läheb meile maksma meie maine
kuid vahet pole, sest me oleme valmis maksma hinda,
et mitte elada solvununa.
Oleme alandlikud ja paneme maha oma solvumise,
isegi, kui kaotame oma "väärikuse" või anname hoobi oma uhkusele.
Vahel inimesed räägivad meist halvasti
või tõmbavad meile vee peale, kuid pole hullu.
Elu suurimad võidud on sisuliselt nurga tagant välja hüppamas
niipea, kui ütled ei solvumistele.
Suured võidud on su jaoks ootel,
kuid solvumised panevad neile sageli bloki peale.
Nii et kui sina ei suuda olla üle oma solvumisest,
jääd ka ilma oma suurest võidust, mis on juba ootel.
Toon siinkohal ühe näite paari aasta tagusest ajast,
kus Jumal näitas mulle sisuliselt esimest korda,
kuidas solvumise vaim ründab, püüdes röövida sult' kõike.
Mul oli lastetöö kaudu oma laste meeskond,
kes tegeles loovate kunstidega.
Õpetasime seal lapsi tantsima ja sketše tegema.
Meil olid oma kostüümid ja väikesed nukud.
Äratasime Jumala Sõna illustratiivsetel viisidel ellu
ja see oli tõeliselt lahe!
Mängisime ka erinevaid mänge ning tegime kõike muud põnevat.
Samas igatsesime ka Jumala au järele.
Me meeskond koosnes peamiselt lastest ja teismelistest,
kellega käisime erinevatel äratuskoosolekutel.
Hüppasime kas autodesse või lennuki peale
ja nö ligunesime Jumala aus neil koosolekutel.
Nii et meil oli ühtaegu palju lõbu,
aga samas olime ka kamp noori, kes janunes Jumala Vaimu järele.
Jumala au ja võidmine olid täiega meie üle.
Kui pidime olema osa kellegi krussaadist,
siis me muudkui harjutasime ja harjutasime.
Üks Ameerika suurimaid äratuskoosolekute laagreid
kutsus meid osalema nende teenistustel ja see oli suur au.
Meid kutsuti sinna suveajaks, pidama päeviti lasteteenistusi.
Seal laagris on erinevaid rahvaid üle kogu maailma.
Nii et sealsed lapsed räägivad erikeeli
ja tulevad erinevatest kultuuriruumidest,
mis on täiega lahe.
Nii et me lapsed ja teismelised valmistusid selleks ikka kõige täiega,
võttes vähemalt 80 tundi sketšide ja näidendite jaoks.
Harjutasime ka seda, kuidas inimeste eest palvetada.
Kuidas püüda neid, kui nad Jumala Vaimu all langevad,
või kuidas palvetada ja paluda Jumala puudutust nende üle
Nii et me ettevalmistused kätkesid endas kõike võimalikku.
Kuna olime juba aastaid olnud teenistuses,
siis kasutasime kõiki saadud annetusi erinevate tarvikute,
helisüsteemi, mikrofonide ja nukkude ostmiseks.
Nii et tol suvel sinna lastelaagrisse minnes,
oli meil u 3 aasta jooksul kogutud materjali ja asju.
Lisaks sellele 80 tunni jagu ettevalmistusi ja harjutamist.
Laagrisse jõudes ja end registreerima asudes,
võttis meid vastu üks naine, kes oli pärit minu kodulinnast,
mis oli sealt 7h sõidu kaugusel.
See naine oli seal laagris vabatahtlikuks.
Üks asi, mida olen märganud, on see,
et inimesed, kes sulle kõige enam haiget teevad,
on need, kes on sulle kõige lähemal ja kellega kõige enam suhtled.
Igal juhul, me olime valmis end sisse regima.
Seal laagris olid ühika stiilis toad ja me olime seal ennegi olnud.
Meid oli alati majutatud just neisse tubadesse,
kuna meil oli meeskonnas vaid paar täiskasvanut
ja ülejäänud kõik lapsed.
Nii et üheskoos elamine
oleks andnud meile võimaluse hoida silm peal kõigel toimuval.
Olla nö ühika lapsevanemad.
Sinna jõudes aga ütles see naine, et meie jaoks pole ühikas kohta.
Nad olid unustanud broneerida meile kohad,
nii et see naine vabandas ja ütles, et neil pole ruumi me jaoks.
Soovitas meil minna ühte väikesesse hotelli seal lähedal.
Teadsin täpselt, kus see hotell asus - väga halvas linnaosas.
Ja samas polnud mul piisavalt täiskasvanuid
iga laste toa jaoks.
Nii et oleksin pidanud panema lapsed üksinda nende hotellitubadesse,
kuna polnud piisavalt täiskasvanuid
ja ma mõtlesin, et see pole küll hea mõte.
Kuna kõik teenistused läksid alati hiliste tundideni välja
ja lapsed olid nii täis Püha Vaimu,
oleksin pidanud nad peale palvet sealt üles korjama
ja hommikul k 2 ajal süles hotelli kandma.
Mõtlesin, et seda ma küll sellises kehvas linnaosas teha ei taha,
tassides neid hommikul k 2 hotelli.
See ei tundunud ikka kohe üldse hea mõttena.
Küsisin siis sellelt naiselt, kas neil on mõnda kohta,
kuhu saaksime jätta kogu oma varustuse -
oma helitehnika, nukud, kostüümid
ja kõik muu, mille olime kaasa toonud.
Ta ütles: "Oi, sellist kohta meil küll pole.
Aga te võite jätta need keset taamal olevat murumaad
ja me tõmbame neile katte peale, nii et nendega ei juhtu midagi."
Mõtlesin kõigi nende asjade peale, mida olime 3 aasta jooksul kogunud
ja sellele, kuidas neist ilma jääksime, kui vaid korragi sadama hakkaks.
Tundsin, kuidas mu sees kõik keeras,
kuid samas meenus mulle me protokoll.
Kui lähed kõige negatiivsega kaasa, siis see läheb ka täide.
Kui aga ei nõustu sellega, annad Jumalale võimaluse tegutseda.
Ma ei tahtnud lasta negatiivsel sündida
oma hirme avalikult välja kuulutades,
mistõttu ütlesin sellele naisele:
"Teate, mulle ja me lastele väga meeldib
siinne Jumala au õhkkond.
Seetõttu ka, kui vähegi võimalik, tahaksime siiski jääda siia."
Ta vaatas mulle otsa ja põrutas:
"Kas sa siis ei tea, et te ise oletegi Jumala au kandjad.
Jumal pole vaid siin laagris, aga alati koos teiega.
Kas keegi pole sulle õpetanud Jumala au ja ligiolu kohta?
Te ei pea ööbima siin selleks, et seda kogeda!"
Ja ta võttis mu kõigi me laste ja juhtide silme all täiega läbi.
Ütlesin: "Suur tänu!
Juhatage palun teed ja me läheme hotelli."
Hotelli jõudes tuli välja, et neil oli seal võrratu bassein.
Jah, selle ümber ka kohutav okastraadist tara.
Teate ju küll - selline metallist ogadega,
kuna hotell asus ohtlikus piirkonnas.
Me tiimijuhid tulid ükshaaval mu juurde,
samal ajal, kui ma palusin: "Issand, ma ei kavatse solvuda!
Issand, ma ei kavatse solvuda, vaid ma õnnistan, õnnistan, õnnistan!
Palun täida mu süda rahuga, kui tahad, et siia jääksime.
Ja kui see pole õige koht,
siis miski ei takista Sind viimast meid õigesse kohta."
Me tiimijuhid tulid mu juurde, veepiisad sillerdamas palgeil.
Nad olid ilmselgelt värske olemisega ja küsisid:
"Kas me ei võiks jääda siia, kus see imeline bassein on?"
Vastasin: "Palvetame üheskoos, et võiksime olla Jumala tahtes."
Nad ütlesid: "Kas sa siis ei kuulnud,
kuidas see naine seal laagri vastuvõtus sinuga rääkis?"
Kuid ma ütlesin: "Lihtsalt õnnistame üheskoos neid inimesi
ja usume, et Jumal pöörab lõppeks kõik heaks."
Jõudsime järgmisel hommikul turvaliselt laagrisse
ja Jumala Vaim kõnetas mind hommikuse teenistuse ajal, öeldes:
"See kõik pöördub teie kasuks."
Ja ma teadsin, et see olukord muutub, pöördudes meie kasuks.
Niipea, kui teenistus läbi sai, tuli see vastuvõtu naine minu suunas,
kõndides vägagi kindlal sammul
ja ma mõtlesin: "Issand, anna armu suhelda temaga taas!
Palun anna armu!"
Ja teate, mis?
See naine ütles: "Valerie, nii tore näha sind taas!
Ma tõesti armastan sind!"
Ja ma vastasin: "Mina sind ka..."
Ta ütles: "Olukord on lahenenud ja teile on ühikas kohad olemas.
Ühtlasi on te varustusele ka oma lukustatav hoiuruum olemas.
Saate ukse lukku panna, et keegi sinna luusima ei läheks.
Üks mu sõpradest tuleb teile appi
ja aitab teid kõiges, mida siinoleku ajal vajate."
Tänasin Jumalat, sest Ta tegi kõike, mida oli tõotanud.
Kui meie otsustame mitte solvuda,
ootavad Jumala õnnistused meid otse nurga taga.
Jagasime 2 nädala jooksul Jumala au kõigile lastele,
kes olid kokku tulnud üle maailma.
Jumal puudutas neid igal õhtul.
Nad said nii õnnistatud ja nii täidetud Jumala auga.
See on nii imeline näha Jumalat tegutsemas.
Solvumine on aga see, mis seda kõike pidurdab.
Kogu lugu oleks lahenenud hoopis teisel moel,
kui oleksime oma pettumusele järgi andnud.
Ei usu, et oleksime siis näinud Jumalat niimoodi liikumas
nagu tookord Virginias nägime ja see oli imeline.
Samas me juhid õppisid, et negatiivsusega ei pea nõustuma.
Meil kõigil oleks nii kerge öelda:
"Kuulsid sa, mida ta ütles! Nägid sa, mida ta tegi!"
Ja me võime kogu selle loo uuesti üles kütta.
Või me võime valida Jeesuse tee ja öelda: "Ma annan andeks."
Sest ma olin seal laagris palju kõrgemate eesmärkide pärast,
kui see, kus ma magan või kus me oma varusust hoiame.
Olin vabastamas seal Jumala au, nii nagu sindki on kutsutud tegema.
Sa oled siin maa peal palju olulisemate asjade pärast,
kui jääda kinni mõnda solvangusse.
Palvetame üheskoos.
Issand, me otsustame andestada nii nagu Sinagi andestad.
Issand, me loobume kõigest valust, solvangutest ja kurbusest
ning otsustame elada Sinu kombel.
Issand, võta ära me valu
ja aita meil jagada Sinu au kõiges, mida siin maa peal teeme. Aamen.
Tõlge: Anne-Ly Raukas